ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 квітня 2026 року	Справа № 160/7888/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла подана через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046350015679 від 13.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 11.10.2017 до 01.09.2023 згідно із записами 6-9 трудової книжки серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 06.02.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.02.2025 позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046350015679 від 13.02.2025 їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним, оскільки на підтвердження наявності у неї спеціального стажу як працівника освіти 29 років 08 місяців 14 днів разом із заявою про призначення пенсії було подано відповідні документи. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області під час прийняття рішення безпідставно не було зараховано до спеціального стажу позивача період роботи з 11.10.2017 до 01.09.2023, який також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (формою ОК-5), та не враховано Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019. Оскільки після прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківські області було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сформовану електронну пенсійну справу, належним відповідачем у частині зобов`язання призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Ухвалою від 20.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 від 06.02.2025 про призначення пенсії з відомостями про додані до заяви документи.
01.04.2025 надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому відповідач-2 просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що 06.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яким прийнято рішення № 046350015679 від 13.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (станом на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Стаж роботи за вислугою років зараховується станом на 11.10.2017 та на умовах, які діяли на зазначену дату. Відповідно до пункту «е» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 02 дні, спеціальний стаж станом на 11.10.2017, що дає право на призначення за вислугу років, - 22 роки 09 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (менше 26 років 6 місяців), за умови звільнення з посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Крім того, відповідно до чинного законодавства періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», після 11.10.2017 не включаються для визначення права на призначення пенсії за вислугу років, тому період з 11.10.2017 до 01.09.2023 не зараховано до пільгового стажу. Відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на 10.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, тобто 26 років 6 місяців. Тому відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Копія ухвали від 20.03.2025 вважається врученою Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідачу-1) 21.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Станом на час розгляду справи відзив відповідача-1 до суду не надійшов. 
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач-1 не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 06.02.2025 про призначення пенсії за вислугу років.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення № 046350015679 від 13.02.2025 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні зазначено, що вік заявниці становить 54 роки, страховий стаж – 35 років 01 місяць 02 дні, спеціальний стаж – 22 роки 09 місяців 26 днів, тоді як необхідним є спеціальний стаж не менше 26 років 6 місяців. Відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на 10.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, тобто 26 років 6 місяців. Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. За доданими документами до спеціального та загального страхового стажу зараховано всі періоди роботи. У призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» відмовлено у зв`язку з тим, що відсутній спеціальний стаж (26 років 6 місяців), який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно з положеннями статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має такий зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Враховуючи викладене, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, та при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, відповідач-1 зазначив, що у ОСОБА_1 станом на 10.10.2017 недостатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії (вислуги років). До такого стажу відповідачем-1 станом на 10.10.2017 зараховано 22 роки 09 місяців 26 днів. При цьому, в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 02 дні. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Також Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».
Враховуючи положення п. 2-1 та п. 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно з положеннями пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться, зокрема, такі записи:
05.10.1988 – зарахована на посаду лаборанта на 2/3 ставки кабінету фізики середньої школи № 4 м. Павлограда;
01.09.1989 – призначена викладачем української мови та літератури з тижневим навантаженням 5 годин;
27.08.1990 – звільнена у зв`язку з вступом до ВНЗ;
01.09.1990 – зарахована до числа студентів Дніпропетровського державного університету;
05.04.1993 – переведена на заочний факультет; 
09.11.1995 – прийнята на посаду вчителя української мови та літератури середньої школи № 4 м. Павлограда, яку з 01.09.2020 перейменовано у Павлоградську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 4 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, з 18.07.2022 – у Гімназію № 4 Павлоградської міської ради;
01.09.2023 – звільнена за угодою сторін.
Згідно з розрахунком стажу позивача (формою РС-право) періоди її роботи з 05.10.1988 до 27.08.1990, з 09.11.1995 до 31.12.2003, з 01.01.2005 до 10.10.2017 зараховано до спеціального стажу працівника освіти, період роботи з 11.10.2017 до 31.12.2024 - до загального страхового стажу.
Правильність обчислення відповідачем-1 тривалості спеціального стажу, визначеного станом на 10.10.2017 (22 роки 09 місяців 26 днів), позивач не оскаржує. 
Суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 не мала права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ, оскільки станом на 11 жовтня 2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», її стаж був меншим ніж 25 років.
Такий висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період роботи з 11.10.2017 до 01.09.2023 позивач набула після 11.10.2017 – дня набрання чинності Законом № 2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався.
Висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 240/24/21, на яку міститься посилання у позовній заяві, стосуються правовідносин щодо призначення пенсії на підставі п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто у правовідносинах, що не є подібними до спірних у справі, що розглядається.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046350015679 від 13.02.2025 про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та відсутність підстав для його скасування.
Позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи з 11.10.2017 до 01.09.2023, та призначення позивачу з 06.02.2025 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, у задоволенні якої судом відмовлено.
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн.
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання до суду даної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у сумі 968,96 грн (3028,00 х 0,4 х 0,8).
Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 969,00 грн, що підтверджується квитанцією № 2994-3051-8335-7554 від 21.02.2025. Отже, надміру сплачено судовий збір у сумі 0,04 грн (969,00-968,96).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову розподіл понесених позивачем витрат зі сплати судового збору відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 1 поверх, код ЄДРПОУ 14099344.
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427.
Повний текст рішення складено 02.04.2026.

Суддя В.В. Рянська