ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/769/26 Справа № 211/12346/25 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді     ОСОБА_2 ,
суддів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі     ОСОБА_5 ,
за участю прокурора     ОСОБА_6 
захисника     ОСОБА_7 
обвинуваченого     ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року, яким 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий останній раз 23.09.2025 Тернівським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання 100 годин громадських робіт. На підставі ч.1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначення покарання за вироком повністю приєднати за попереднім вироком від 17.09.2021 та остаточно до відбуття покарання 100 годин громадських робіт та штраф в розмірі 17000 грн,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, 02.10.2025 приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_8 за адресою: м. Кривий Ріг, Довгинцівський район, вул. Соборності, 98 Б, поблизу входу до магазину «АТБ-Маркет» зустрівся з ОСОБА_9 , де останній запропонував придбати алкогольні напої, та відсвяткувати його день народження, на що ОСОБА_8 погодився.
В магазині ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 , що за алкогольні напої кожен платить окремо, це обурило останнього, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого у обвинуваченого на ґрунті раптової неприязні до ОСОБА_9 виник протиправний умисел на завдання побоїв, з метою заподіяння фізичного болю останньому.
Надалі, 02.10.2025 приблизно о 16:05 годині, за вище зазначеною адресою ОСОБА_8 з реалізацією свого наміру, умисно, з усвідомленням суспільно-небезпечного характеру своїх дій, з передбаченням їх суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння фізичного болю ОСОБА_9 , та з бажанням їх настання, наніс кулаком правою руки 1 удар в область спини останнього, який нахилився до землі, від чого ОСОБА_9 відчув фізичний біль.
Після чого, ОСОБА_9 зробив зауваження ОСОБА_8 , зазначивши, що йому завдано фізичного болю, але ОСОБА_8 ігноруючи зауваження, продовжив протиправний намір, та умисно наніс 1 удар тростиною, яку тримав в лівій руці, по верхній частині правої руки ОСОБА_9 , від чого потерпілий відчув фізичний біль.
Після чого, виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав необхідними для доведення правопорушення до кінця, припинив їх та залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді 100 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2025 р. та остаточно призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт та штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного. 
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину та фактичні обставини справи ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. 
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність – правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
Вiдповiдно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного вiдбуття покарання вчинив нове кримiнальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повнiстю або частково приєднує невiдбуту частину покарання за попереднiм вироком. Положення вказаної норми є iмперативними, тобто обов`язковими для застосування.
Аналогiчнi вимоги встановленi у п.п. 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримiнального покарання» № 7 вiд 24.10.2003 (iз подальшими змiнами): - «за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного вiдбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин». «Невiдбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання».
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 раніше засуджений вироком від 23.09.2025 Тернівським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання 100 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст.72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком повністю приєднано покарання за попереднім вироком від 17.09.2021 та остаточно призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт та штраф в розмірі 17000 грн, який повинно виконувати самостійно.
У цьому провадженні ОСОБА_8 вчинив кримiнальне правопорушення, 02.10.2025 року, за ознаками ч. 1 ст. 126 КК України, тобто пiсля ухвалення вироку Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23.09.2025 року, але до повного відбуття покарання. 
Таким чином, суд першої iнстанцiї при призначенні остаточного покарання, за оскаржуваним вироком, не врахував вирок Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23.09. 2025 року, чим неправильно застосував кримiнальний закон, а саме ч. 1 ст. 71 КК України.. 
Крім того, в резолютивній частині вироку суд першої інстанції не послався на ч. 3 ст. 72 КК України, відповідно до якої призначене основне покарання у виді штрафу за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції допустив порушення КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку, з ухваленням нового на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404-407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126 КК України покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання призначену за попереднім вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23.09.2025 р. та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень та 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набуває чинності негайно та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення. 

Судді