П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23080/25	

Суддя першої інстанції: Єфіменко К.С.,
повний текст судового рішення
складено 19.12.2025, м.Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-головуючої – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 р. у справі № 420/23080/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатом якого позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №155250020859 від 09.06.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1979 року, та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 15.02.2023 року (дати її призначення), з урахуванням проведених виплат;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885) судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення є протиправним, оскільки позивачу протиправно до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1979 року.
Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі – відповідач) надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1979 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №155250020859 від 09.06.2025 року.
Зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1979 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.06.2025 року з урахуванням висновків суду.
Стягнено з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що немає підстав для врахування коефіцієнтів, які передбачено постановами Кабінету Міністрів України від 22.02.2022 № 127, від 16.02.2022 № 118, від 24.02.2023 № 168, від 23.02.2024 № 185. Також, на думку апелянта, зобов`язуючи відповідача вчинити певні дії, суд першої інстанції втрутився у його дискреційні повноваження.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 року відкрито апеляційне провадження та витребувана адміністративна справа.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

У С Т А Н О В И В:

Судом першої інстанції з`ясовано та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 15.02.2023 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Її страховий стаж становить 36 років і 11 місяців.
Позивач звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою в якій зокрема просила врахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1979 року.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №155250020859 від 09.06.2025 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії, позивачу відмовлено в задоволенні її заяви, з тих підстав, що зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.09.1979 року неможливо оскільки записи в трудовій книжці внесено з порушеннями вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. №110 (надалі – спірне рішення).
Отже законність та справедливість спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.
Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 26 Закону №1058-IV закріплено, що разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
У разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).
Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.
Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).
Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Спірним рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.03.1983 по 11.10.1984 та з 01.03.1994 по 31.12.1997 через те, що записи в трудовій книжці внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.081993 №110. 
Стосовно періоду з 01.03.1983 по 11.10.1984 року, колегія суддів зазначає таке.
Вказаний період роботи позивача підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_2 від 03.09.1979 року, яка містить такі записи:
«Одеський автомеханічний технікум»
№9 від 01.09.1979 – зарахована студенткою денного відділення – наказ №253 від 24.08.1979
№10 від 01.03.1983 – відрахована у зв`язку із закінченням повного курсу навчання – наказ №84 від 01.03.1983
№11 від 09.12.1982 – обрана на посаду звільненого голови учнівської профсілки – наказ №1 від 01.12.1982;
№12 віл 11.10.1984 – звільнення від займаної посади у зв`язку із переобранням – наказ №1 від 11.10.1984.
Отже, спірний період, який не враховано до загального страхового стажу є період з 01.03.1983 (кінець навчання) по 11.10.1984, у якій позивач виконувала роботу голови учнівської профспілки. У спірному рішенні неконкретизовані підстави для неврахування вказаного періоду, тобто взагалі відсутня мотивація його не зарахування.
Принагідно колегія суддів зауважує, що період роботи на посаді голови профспілки зараховується до страхового стажу, якщо за цей час сплачувалися страхові внески (ЄСВ) або особа була звільнена від їх сплати згідно із законом. Оформлення здійснюється через трудову книжку або протокол виборів. Якщо робота була на громадських засадах без оплати, цей період не зараховується. 
Отже, робота на посаді голови учнівської профспілки могла бути оплачуваною, у такому випадку такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу. Водночас, робота головою профспілки на громадських засадах, без оформлення трудових відносин (на громадських засадах) - не зараховується до стажу, оскільки внески не сплачувалися.
Вказані обставини можуть підтверджуватись записом у трудовій книжці, протоколом про обрання та довідками про нарахування заробітної плати та сплату внесків.
Водночас, лише у відзиві на позов відповідачем зазначено про ненадання заявницею доказів того, що при перебуванні на виборній посаді (голова учнівської профспілки), доказів нарахування зарплати. Такі доводи не приймають колегією суддів, з огляду на те, що вони не були наведені в оскаржуваному рішення про відмову в проведенні перерахунку. 
Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Як прослідковується зі змісту позову, період роботи з 01.03.1983 по 11.10.1984 не був зарахований до страхового стажу позивача іще під час призначення їй пенсії за віком 15.02.2023 року, в подальшому щодо вказаного періоду позивач звернулась із заявою від 02.06.2025 року, проте як у 2023 так і в 2025 році позивач не надало додаткових доказів про отримання зарплати під час перебування на посаді голови учнівської профспілки, при цьому, пенсійний орган також не вжив заходів щодо звірки інформації про отримання позивачем заробітної плати позивачем під час перебування на виборній посаді.
Так, колегія суддів зазначає, що термін зберігання інформації про заробітну плату залежить від типу документа: особові рахунки та відомості на виплату зберігаються 75 років, а відтак, як позивач так і відповідач можуть вжити належних дій щодо отримання необхідної інформації, натомість під час розгляду справи в апеляційній інстанції таких дій вжито не було. Як і не було заявлено клопотання про витребування доказів, які сторони не можуть самостійно отримати. 
Стосовно періоду з 01.03.1994 по 31.12.1997 року, колегія суддів зазначає наступне.
Трудова книжка НОМЕР_2 від 03.09.1979 року містить такі записи:
«Одеський автомеханічний технікум»
№18 від ….03.1994 – мале приватне підприємство прийнята на посаду продавця – наказ №4 від ….03.1994;
№19 від 01.06.1997 – у зв`язку з реорганізацію в приватне товариство з обмеженою відповідальністю прийнята продавцем – наказ №4 від 01.06.1997;
№20 від 01.01.1999 – переведена на посаду товарознавця - наказ №2 від 01.01.1999;
№21 від 20.07.1999 – звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажання – наказ №10 від 20.07.1999;
№22 від 17.09.1999 – ВАТ «Автоагрегат» прийнята товарознавцем з наказ №16 від 17.09.1999;
№23 від 31.05.2000 – звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням наказ від 06.06.2000.
Колегія суддів зазначає, що у спірному рішенні також неконкретизовані підстави для неврахування вказаного періоду, тобто відсутня мотивація не зарахування періоду з 01.03.1994 по 31.12.1997, водночас у відзиві зазначено, що не враховано цей період до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату (число) початку роботи та в наказі про прийняття також відсутня дата.
Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Порядок ведення трудових книжок працівників регулює Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці № 58 від 29.07.1993 року (далі Інструкція № 58 у редакції чинній станом на внесення записів).
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пунктів 2.5., 2.7. Інструкції № 58 у випадку виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було зроблено запис. Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, a при його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.
Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
Колегія суддів повторно зазначає про те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не надав жодної інформації щодо того, чому спірні записи у трудовій книжці нібито не відповідають вимогам Інструкції №58, яке саме порушення було допущено, чому підтверджена трудова діяльність не враховується до страхового стажу.
Водночас колегія суддів зауважує, що у записі № 18 трудової книжки позивача дійсно відсутня календарна дата, зазначений лише місяць та рік запису. При цьому, як позивач так і пенсійний орган мають можливість збирати уточнюючі довідки та інформацію щодо періодів роботи. Доводи позивача щодо зарахування до страхового стажу період саме з 01.03.1994 року не підтверджуються жодним доказом чи доводом, чому саме з цієї дати, а не з іншої.
При цьому, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17. Тобто, тягар наслідків у вигляді позбавлення права на страховий стаж не може бути виправданим через відсутність дати початку роботи позивача. Позивач і відповідач мають можливість здійснити перевірку вказаним обставинам, чи то надати додаткові довідки. І лише у випадку неможливості визначення точної календарної дати початку роботи у березні 1994 року, усі неузгодженості мають трактуватись на користь позивача.
Матеріали справи не містять доказів надання позивачем уточнюючої довідки чи посилання на неможливість її надання, водночас, і пенсійний орган, як на переконання колегії суддів, не вжив жодних дій щодо детального розгляду заяви позивача та здійснення відповідної перевірки можливості зарахувати до її страхового стажу спірних періодів. Доводи, викладені у відзиві на позов, та в апеляційній скарзі не можуть перевірятись колегією суддів на предмет їх законності, оскільки такі не були покладені в основу спірного рішення.
Колегія суддів погоджується із тим, що спірне рішення є невмотивованість, оскільки у ньому відсутні чітке обґрунтування, фактичні підстави, докази або посилань на норми права, на яких воно ґрунтується. Невмотивованість такого рішення безумовно є підставою для його скасування, оскільки порушує принципи верховенства права, змагальності та законності, не даючи зрозуміти логіку прийнятого рішення. 
Важливим для вирішення цього спору є застосування Закону України «Про адміністративну процедуру», яким визначено, що адміністративний орган може вимагати від особи лише ті документи, які передбачені законодавством.
У статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються:
1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи);
2) фактичні обставини справи;
3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи;
4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу;
5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта.
Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо:
1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб;
2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
З огляду на відсутність мотивації щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №155250020859 від 09.06.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.
При обранні способу захисту слід враховувати вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Отже колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про зобов`язання зарахувати періоди роботи з 01.03.1983 по 11.10.1984 та з 01.03.1994 по 31.12.1997 до загального страхового стажу позивача, з огляду на те, що у даному випадку зарахування цих періодів належить до дискреційних повноважень пенсійного органу, а відсутність у спірному рішенні мотивів пенсійного органу через які не зараховані вказані періоди до страхового стажу, роблять неможливість правовий аналіз на предмет їх відповідності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).
Застосування будь-якого способу захисту права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.
Не викликає сумнівів той факт, що застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про проведення перерахунку з прийняттям вмотивованого та обґрунтованого рішення.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У ч. 4 ст. 317 КАС України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області №155250020859 від 09.06.2025 року, проте помилково визначив підстави такої протиправності, та як наслідок невірно визначив спосіб усунення порушеного права, який не відповідає змісту порушеного права. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції слід змінити у частині мотивів задоволення позову та змінити абзац третій резолютивної частини, виклавши його у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про перерахунок пенсії та прийняти вмотивоване та обґрунтоване рішення».
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат
Враховуючи, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції лише в частині мотивів ухвалення судового рішення та способу усунення порушеного права, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови та виклавши абзац третій резолютивної частини у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про перерахунок пенсії та прийняти вмотивоване та обґрунтоване рішення».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко