ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 634/70/25     Головуючий І-ї інстанції – Зимовський О.С.
Провадження № 33/818/102/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
25 березня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Костенко Ю.С.
за участю захисника Головко В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Головко В.В. на постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 19.01.2025 року о 21 год. 45 хв. по вул. Полтавська в сел. Сахновщина, керував транспортним засобом «ВАЗ 212140», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння згідно чинного законодавства за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Постановою судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Головко О.Є. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що відеозаписом події не зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем, в той час як перший контакт ОСОБА_1 із співробітниками поліції відбувся, коли транспортний засіб був у нерухомому стані, а тому вважає, що за обставин, викладених у спірному протоколі, останній не виконував функції водія, а проводив своє дозвілля на власний розсуд.
При цьому, сам відеозапис є не безперервним, складається з окремих файлів, якість звуку частково не задовільна.
Вказує, що під час складення протоколу лунала повітряна тривога, однак поліцейські не звертали на це уваги та не запропонували ОСОБА_1 прослідувати в укриття.
Також, зазначає, що суд першої інстанції проігнорував клопотання сторони захисту щодо можливості не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника Головко В.В., перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 19.01.2025 року о 21 год. 45 хв. по вул. Полтавська в сел. Сахновщина, керував транспортним засобом «ВАЗ 212140», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння згідно чинного законодавства за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 225256 від 19.01.2025 року.
До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей та обличчя) не проводився за відмовою останнього;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 19.01.2025 року от 22 год. 05 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей та обличчя; огляд останнього у КНП «Сахновщинська ЦЛ» не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;
- рапортом інспектора СРПП ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Магерамова В. від 19.01.2025 року, щодо події з зазначенням обставин, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянт не спростовує сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував спірним автомобілем, слід зазначити наступне.
Відповідно до відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля поліції убачається рух автомобіля ВАЗ 212140», д.н.з. НОМЕР_1 , о 21 год. 45 хв. 19.01.2025 року.
Згідно рапорту інспектора СРПП ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Магерамова В. від 19.01.2025 року, вище вказаний автомобіль був зупинений співробітниками поліції на підставі п.3 ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».
На відеозаписі з боді-камер поліції відображено події, які мали місце вже після зупинки спірного транспортного засобу, згідно якого убачається, що коли інспектор патрульної поліції наближається до транспортного засобу «ВАЗ 212140», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом перебуває чоловік, особу якого пізніше було встановлено як ОСОБА_1 , поряд з ним на передньому пасажирському сидінні – інший чоловік. На запитання поліцейського, чому він керує автомобілем з не пристебнутим паском безпеки, ОСОБА_1 відповів, що оскільки їхав по сільській місцевості, не вважав за необхідне пристьобуватись. Надалі співробітник поліції попросив водія ( ОСОБА_1 ) надати для ознайомлення посвідчення водія та документи на автомобіль. Як виявилось, останній не мав при собі посвідчення водія, а тому вимушений був зателефонувати дружині, яка вислала фото необхідних документів. В процесі спілкування у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено та запропоновано пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 , вагаючись, зателефонував комусь, щоб порадитись на рахунок ситуації, яка склалася, та після телефонної розмови зазначив, що автомобіль не його і він ним не керував, та на повторну пропозицію поліцейського щодо проходження огляду відмовився.
З огляду на викладене, з урахуванням даних відеозапису, суд апеляційної інстанції критичного оцінює такі доводи захисника, та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу ОСОБА_1 уникнути відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставними. Водночас, слід зазначити, що версія ОСОБА_1 щодо не керування ним автомобілем з`явилась вже на стадії пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, в той час як до цього моменту він жодним чином не заперечував, що саме він керував спірним ТЗ, надавав документи, відповідав на запитання, та в процесі спілкування в цілому позиціонував себе саме як водій транспортного засобу.
Разом із тим, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 самостійно відмовився від підпису протоколу та надання власних письмових пояснень по суті інкримінованого йому правопорушення, зокрема, і з приводу некерування ним авто. (а.с. 1)
Водночас, всупереч доводам апелянта, законом не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати рух та зупинку авто. Частиною 2 ст.266 КУпАП передбачено, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису саме під час огляду поліцейським водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці за відсутності свідків.
Аргументи апелянта стосовно того, що відеозапис події є не безперевним, неналежної якості та складається з окремих фрагментів, що, в свою чергу, робить його не належним та не допустимим доказом, не є слушними, так як на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки та звуку, всупереч доводам адвоката, є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. При цьому, розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.
Вище вказаний відеозапис, зроблений за допомогою портативного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля, не є пошкодженими, складається з кількох відеофайлів, доступних до перегляду, та його зміст дає можливість встановити його узгодженість з іншими зібраними у справі доказами, яких достатньо для встановлення наявності (чи відсутності) у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, та прийняття законного та обгрунтованого рішення, без призначення експертизи відео-, звукозапису, на якій наполягала адвокат. Аналогічного висновку у своїй постанові дійшов і суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд.
При цьому, відеофіксація відбувалась відкрито, про що водія було попереджено одразу та проти чого ОСОБА_1 не заперечував.
Даних, що відеофіксація велась з недозволеного технічного засобу, матеріали справи не містять.
Щодо посилань захисника на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 було складено під час оголошення повітряної тривоги, слід зазначити, що повітряна тривога не є безумовною забороною для складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки законодавство не містить обмежень на виконання поліцейськими службових обов`язків під час небезпеки. 
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові колегії cуддів Третьої судової палати ККС у складі ВС від 17.11.2025 року (справа №642/7051/23), згідно якої проведення розгляду справи в умовах оголошення сигналу «повітряна тривога» не утворює істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, за умови відсутності клопотання про відкладення її розгляду, забезпечення відповідного рівня безпеки та дотримання процесуальних прав учасників процесу.
Як зафіксовано відеозаписом події, ОСОБА_1 жодним чином не звертав та не акцентував своєї уваги на дію повітряної тривоги, не вимагав прослідувати в укриття, що, до речі, є його правом, а не обов`язком.
Таким чином, доводи апелянта у цій частині також є неспроможними.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, апелянтом не оскаржувалися, не надано таких відомостей стороною захисту і до апеляційного суду.
Зважаючи на викладене, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував клопотання сторони захисту щодо можливості не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, слід зазначити, що санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульоване главою 4 КУпАП.
При цьому нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.
З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді апеляційний суд не вбачає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП
Відповідно до ст. 33КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргузахисника Головко В.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик