Справа №567/2121/24
Провадження №2/567/19/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В. 
секретар - Клімович О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Острозький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовомдо ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Острозький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час перебування у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 у них народилась спільна дитина ОСОБА_3 . З огляду на те, що вона не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини були записані за її вказівкою відповідно до ст.135 СК України та Острозьким районним відділом ДРАЦС було здійснено реєстрацію актового запису про народження дитини. 
Вказує, що на даний час зв`язку з відповідачем не має та його місцезнаходження їй невідоме.
Зазначає, що для забезпечення прав та інтересів їхньої спільної дитини ОСОБА_3 щодо батьківства, розвитку, виховання, матеріального забезпечення вважає, що існують підстави для визнання батьківства ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 09.01.2025 року прийнято позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25.02.2025 рокуклопотання позивачки ОСОБА_1 про призначення експертизи задоволено та призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено.
Ухвалою суду від 08.05.2025 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду 07.05.2025 року повідомлення судового експерта № СЕ-19/118-25/3715-БД від 29.04.2025 р. про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з неявкою сторін по справі для відібрання біологічних зразків для дослідження.
Позивачка ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні наполягала на проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи та вказала, що з`явилась разом з дитиною до Рівненського НДЕКЦ МВС для проведення експертизи, однак така не була проведена, та повідомлення судового експерта про її неявку не відповідає дійсності. 
Ухвалою суду від 28.05.2025 року повторно направлено судовим експертам Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ ухвалу суду від 25.02.2025 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено.
Ухвалою суду від 27.10.2025 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду 22.10.2025 року повідомлення судового експерта № СЕ-19/118-25/11305-БД від 16.10.2025 року про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 до Рівненського НДЕКЦ МВС для відбору порівняльних зразків.
Ухвалою суду від 24.11.2025 року закрито підготовче провадження, задоволено клопотання позивачки про виклик свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. При цьому пояснила, що вона з 2014 р. по осінь 2020 р. проживала з відповідачем ОСОБА_2 у цивільному шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 . Вони разом як сім`я проживали в АДРЕСА_1 , піклувалися один про одного, мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство. При проведенні державної реєстрації народження дитини відомості про батька дитини були записані з її слів, так як вона з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі. На момент реєстрації народження дитини відповідач був відсутнім, оскільки перебував поза межами України на заробітках, та коли повернувся, то доньці було 3 місяці. Вказала, що під час спільного проживання відповідач ОСОБА_2 приймав участь у вихованні та утриманні дитини, час від часу відводив та забирав доньку із дитячого садочку. Пояснила, що в 2020 році між нею та відповідачем виникли розбіжності та вони розійшлися, після чого їхні фактичні сімейні відносини було припинено. Деякий час відповідач ОСОБА_2 після припинення фактичних шлюбних відносин перераховував їй на банківську картку по 1 000 грн. для доньки, та згодом припинив надавати матеріальне утримання для дитини. Зазначила, що як їй відомо відповідач ОСОБА_2 з 2020 р. перебуває на військовій службі за контрактом в лавах Збройних Сил України, та після осені 2020 р. по даний час він лише тричі приїздив до них навідатися. Востаннє з ОСОБА_2 вона та їхня донька спілкувалися по телефону навесні 2024 року. Вказала, що на даний час місцезнаходження ОСОБА_2 їй не відомо, на зв`язок він не виходить та запевнила, що він є батьком її дитини, що підтверджується, зокрема, фотосвітлинами, які додані до позову та наведені нею обставини можуть бути також підтверджені показами свідків. Зазначила, що донька ОСОБА_9 називала ОСОБА_2 татом, та останній називав ОСОБА_9 донькою. Звернення до суду з вищевказаним позовом пояснила своїм наміром звернутися до відповідача з новим позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. Просила позовні вимоги задовольнити тавизнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати Острозький відділ ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести до актового запису про народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_2 як батька ОСОБА_3 , зі зміною прізвища дитини з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/. Правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 04.02.2025 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та саме за вказаною адресою направлялися відповідачу судові повістки та інші процесуальні документи. 
Представник третьої особи - Острозького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи здійснюватиу її відсутності. Правом подати заперечення проти позову не скористалася.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи те, що відповідач у судові засідання неодноразово не з`явився та в силу того, що судовий розгляд здійснюється впродовж розумного строку, суд за клопотанням позивачки з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1 та є матір`ю позивачки, і відповідно бабусею ОСОБА_3 . Вказала, що її донька протягом тривалого часу орієнтовно з 2014 року по осінь 2020 року проживала з відповідачем ОСОБА_2 у цивільному шлюбі та під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 . Вказала, що коли народилась онучка ОСОБА_9 вони всі разом проживали у її житловому будинку за вищевказаною адресою. ОСОБА_2 називав ОСОБА_9 своєю донькою, а вона відповідно називала його татом. ОСОБА_2 завжди дбав про доньку, забирав її з дитячого садочка, проводив з нею вільний час. Зазначила, що як їй відомо ОСОБА_2 після 2020 року року уклав контракт та пішов служити до лав Збройних Сил України. Після того як він пішов служити, він декілька разів приїздив в м.Острог та спілкувався з дитиною. На даний час місцезнаходження ОСОБА_2 їй не відомо.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_3 та є дружиною рідного брата позивачки ОСОБА_1 . Вказала, що братова сестра ОСОБА_1 впродовж періоду часу з 2014 року по 2020 рік проживала у цивільному шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , та під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 . Вказала, що коли народилась ОСОБА_9 вони всі разом проживали у свекрухи вдома. Вона неодноразово приходили до них в гості на свята та вихідні, де вона особисто бачила та чула як ОСОБА_2 називав ОСОБА_9 своєю донькою, а остання відповідно називала його татом. ОСОБА_2 піклувався про доньку, виховував її, гуляв з нею, відводив до садочка. Зазначила, що ОСОБА_2 після 2020 року року уклав контракт та пішов служити до лав Збройних Сил України. Після того як ОСОБА_2 пішов служити, він декілька разів приїздив до доньки, та вона була свідком як вони між собою спілкувалися. 
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він проживає в АДРЕСА_4 , та знайомий із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як із сусідами. Вказав, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 орієнтовно з 2014 року по 2020 рік проживали у цивільному шлюбі, без його реєстрації, та під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 . Позивачка, відповідач та їх донька проживали у будинку матері позивачки. Запевнив суд, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і їх донька ОСОБА_12 проживали як одна сім`я та вели спільне господарство. ОСОБА_2 часто прогулювався з донькою, грався з нею, приділяв увагу та піклувався про неї. Пояснив, що, як йому відомо, ОСОБА_2 на даний час служить у лавах Збройних Сил України по контракту.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона проживає вАДРЕСА_5 та знає позивачку ОСОБА_1 як колегу по роботі, оскільки вони разом працювали у дитячому садочку. Вказала, що їй відомо, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого періоду часу проживали у цивільному шлюбі, та під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 . Вказала, що вона є хресною матір`ю дівчинки. Зазначила, що позивачка, відповідач та їх донька проживали разом в АДРЕСА_1 в будинку матері позивачки та вели спільне господарство. Свідок пояснила, що вона неодноразово як хресна матір навідувалась до них у гості, де бачила та чула як  ОСОБА_2 називав ОСОБА_9 своєю донькою, а дитина називала його татом, вони мали спільний побут та вели спільне господарство. Зазначила, що вона востаннє спілкувалося з ОСОБА_2 в 2020 році, до того як він пішов служити до лав Збройних Сил України.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає вАДРЕСА_6 та знайома з позивачкою ОСОБА_1 , так як вони є подругами з дитинства. Вказала, що їй відомо, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 орієнтовно з 2014 р. до 2020 р. проживали разом у цивільному шлюбі, та під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 . Вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом в АДРЕСА_1 в будинку матері позивачки та вели спільне господарство. Вона навідувалась до них у гості, де бачила як  ОСОБА_2 називав ОСОБА_9 своєю донькою, а вона відповідно називала його татом. 
Заслухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
З доводів позивачки, показів свідків судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2014 року до осені 2020 року проживали в м.Острозі разом як сім`я без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.
Під час спільного проживання у позивачки та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , батьками якої зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , про що Острозьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області зроблено актовий запис №70 від 22 червня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.06.2017 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з ч.1 ст.135 СК України № 00018249932 від 22.06.2017 року. 
Запис про батька дитини було здійснено згідно ч.1 ст.135 СК України зі слів матері ОСОБА_1 , оскільки на момент народження дитини відповідач ОСОБА_2 перебував на заробітках за кордоном, та батьками дитини не було подано до органів ДРАЦСу спільної заяви про батьківство ОСОБА_2 . 
З доводів позивачки, показів свідків та досліджених доказів судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 після народження останньої всі разом проживали у будинку матері позивачки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім того, як вбачається з наданих позивачкою та досліджених судом фотосвітлин за 2018-2019 роки, на останніх зображено відповідача ОСОБА_14 разом з донькою ОСОБА_9 та позивачкою ОСОБА_1 , а також спільне новорічне фото сторін разом з донькою ОСОБА_9 та батьками позивачки ОСОБА_1 .
Біологічне батьківство ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 визнає матір дитини, якій достовірно відомо походження своєї доньки, при цьому суд відмічає, що призначена судом генетична експертиза щодо батьківства відносно доньки ОСОБА_3 не проведена, у зв`язку з неявкою відповідача для відібрання порівняльних зразків.
У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Отже, підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».
Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99 %.
Верховний Суд у постановах від 23.10.2019 р. (справа № 382/2559/15-ц) та від 19.09.2018 р. (справа № 761/10732/16-ц) дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Згідно з ч.4 ст.103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта, про що вказано в ч.6 ст.103 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу, якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження.
Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року по справі №478/690/18, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
У відповідності до положень ч.ч.3-6 ст.103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Для визначення батьківства обов`язковою є присутність особи, яка потенційно може бути батьком, матері і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Як вбачається з положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.
Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч.2 ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Призначена судом експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків.
Відповідач належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлявся за його офіційно зареєстрованим місцем проживання про наявність в суді цивільної справи та призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка була призначена за клопотанням позивачки, про що міститься в матеріалах справи відповідні докази, однак ухилився від явки для проведення експертизи і не надав суду будь-яких доказів своєї неявки для проведення експертизи з поважних причин.
Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів, неодхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, опосередковано свідчить про відсутність наміру відповідача отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство.
Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та заінтересованих осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.
Обставин, які спростовують вимоги позивачки в процесі судового розгляду у справі не встановлено.
Суд наголошує, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, а тому вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.
Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).
Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визнання батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18).
Відповідно до ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, а також за рішенням суду.
Згідно з ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду є те, що донька ОСОБА_3 народжена під час перебування її з відповідачем ОСОБА_2 у незареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим батько дитини був записаний відповідно до вимог ст.135 СК України.
Отже, суд вважає повністю доведеним той факт, що ОСОБА_2 є біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до положень ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства.
Також при ухваленні рішення суд керується статтею 13 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Доказів на спростування доводів позивачки щодо батьківства стосовно доньки відповідачем ОСОБА_2 не надано.
Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приходить до висновку про задоволення позову про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - відомостей про відповідача як батька.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122, 125, 128-129 СК України, ст.ст.10, 12, 82, 206, 212, 265 ЦПК України, -
ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , індекс 35800) до ОСОБА_2 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Острозький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: м.Острог, пр-кт Незалежності, 83 Рівненської області, індекс 35800, код ЄДРПОУ 35119085), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_3 , батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Острог Рівненської області.
Зобов`язати Острозький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести до актового запису № 70 від 22 червня 2017 року, складеного Острозьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні зміни: 
- внести відомості про ОСОБА_2 як батька ОСОБА_3 ;
- змінити прізвище дитини з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ». 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 січня 2026 року.

Суддя Острозького районного суду	Василевич О.В.