ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 19 лютого 2026 року 	Справа № 903/935/25	

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали справи
за позовом: Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: - Державне підприємство “АйФіш”, м. Київ
- Фонд державного майна України, м. Київ 
до відповідача: Горохівської міської ради, м. Горохів, Луцький р-н., Волинська обл.
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Балабух Сергій Євстафійович, м. Луцьк 
про усунення перешкод у користуванні, скасування державної реєстрації, 
за участю представників-учасників справи:
від позивача: н/з 
прокурора: Наумук О.М.
від третіх осіб, на стороні позивача: н/з
від відповідача: Мудрак Ю.І.
від третьої особи, на стороні відповідача: н/з

В С Т А Н О В И В:

24.09.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Горохівської міської ради про: 
- усунення перешкоди Волинській обласній державній (військовій) адміністрації у праві користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання Горохівської міської ради Луцького району (вул. Шевченка, 17, м. Горохів, Луцький район, Волинська область, 45701, ЄДРПОУ 04051276) повернути Волинській обласній державній (військовій) адміністрації (43027, Київський майдан, 9, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ: 13366926) земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 гектарів;
- скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 гектарів, зареєстрованого за Горохівською міською радою.
Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі 28.10.2025 о 10:30 год. 
Відповідач ухвалу суду отримав 30.09.2025. Строк для подання відзиву – по 15.10.2025.
15.10.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що Горохівська міська рада стала власником вищевказаної земельної ділянки в силу вимог чинного законодавства України. Прокуратурою не надано жодного письмового доказу про те, що зазначена у позові гідротехнічна споруда є об`єктом нерухомого майна, як і не надано належних та допустимих доказів про здійснення державної реєстрації права державної власності на даний об`єкт у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Земельна ділянка була правомірно передана від її колишнього власника до Горохівської міської ради, жодних майнових претензій як зі сторони її колишнього власника, так і Волинської обласної державної адміністрації до нас не було. Через 4 роки після внесення відповідних змін до земельного законодавства прокуратура вимагає повернення даної земельної ділянки у державну власність, тому за таких обставин порушується принцип "належного урядування". Водночас слід зазначити, що у договорі оренди землі від 17.11.2004 року, укладеним між Горохівською РДА та Балабухом С.Є., відсутньою є примітка про те, що земельна ділянка передається в оренду разом із гідротехнічною спорудою (пункт 4 договору). Прокуратурою не надано жодного та допустимого доказу про те, що на земельній ділянці з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 гектарів наявна будь-яка гідротехнічна споруда.
Прокуратура відзив відповідача отримала 14.10.2025.
Строк для подання відповіді на відзив – по 20.10.2025.
У відповіді на відзив від 20.10.2025 прокуратура зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів та на ній знаходиться нерухоме майно державної форми власності – гідротехнічні споруди ставу Старостав (інвентарний номер 0005, реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686), з урахуванням вищенаведених законодавчих норм, спірна земельна ділянка належить до земель державної форми власності, правомочності власника якої належать Волинській обласній державній адміністрації. Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права комунальної власності Горохівської міської ради на цю земельну ділянку перешкоджає дійсному власнику - Волинській обласній державній адміністрації належним чином користуватися, розпоряджатися земельною ділянкою тим чи іншим способом. На спірній земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності держави, що відповідно до ст. ст. 117, 120, п. 24 розділу Х “Перехідні положення” ЗК України відносить їх до земель державної власності. Горохівській міській раді вищевказана земельна ділянка від попереднього власника на підставі будь-яких розпорядчих документів, актів приймання-передачі не передавалася, а право комунальної власності на неї зареєстровано Горохівською міською радою на підставі ЗУ“Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності” від 06.09.2012 №5245-VІ.
Відповідач відповідь на відзив отримав 21.10.2025.
Строк для подання заперечень на відповідь на відзив – по 27.10.2025.
Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.
У судовому засіданні відповідач зазначив, що заперечення подаватись міською радою не будуть.
Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 19.11.2025 о 10:30 год.
Рішенням Ради Суддів України від 05.08.2022 №23 рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
19.11.2025 о 10:27 год у Волинській області була оголошена повітряна тривога. 
При цьому обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування.
При вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал "повітряна тривога" господарський суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді.
Позивач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив.
У судовому засіданні прокурор зазначив про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача.
Представник відповідача зазначив про доцільність розгляду справи по суті за участю представника позивача.
Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, оголошення повітряної тривоги, з метою мінімізації ризиків, задля захисту життя та здоров`я учасників судового процесу, суд протокольною ухвалою від 19.11.2025 розгляд справи по суті відклав на 03.12.2025 о 15:00 год.
02.12.2025 надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.
Заслухавши пояснення учасників справи, з метою надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 03.12.2025 розгляд справи по суті відклав на 11.12.2025 о 10:00 год. 
Ухвалою суду від 11.12.2025 здійснено повернення до стаді підготовчого провадження. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство “АйФіш”, Фонд державного майна України. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця Балабуха Сергія Євстафійовича. Продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Зобов`язано сторін протягом 3-х днів з моменту постановлення ухвали надіслати третім особам заяви по суті спору, докази чого подати суду. Встановлено третім особам строк не пізніше ніж протягом 10 календарних днів з дня отримання ухвали суду подати письмові пояснення по суті спору, з доказами надіслання іншим учасникам справи. Підготовче засідання відкладено на 07 січня 2026 року о 15:00 год.
12.12.2025, 15.12.2025 надійшли заяви Луцької окружної прокуратури, Горохівської міської ради про долучення доказів надіслання заяв по суті спора на адреси третіх осіб. 
22.12.2025 надійшла заява ДП “АйФіш” про розгляд справи без участі його представника. Зазначає, що на земельній ділянці з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 розташоване державне майно - гідротехнічні споруди ставу Старостав. інв. №005 реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686. До гідротехнічних споруд ставу Старостав відносяться: водонапуск нагульного ставу Староставу; Дамба яка межує з річкою Млинівка; водовипуск нагульного ставу Староставу; дамба ставу Староставу; роздільна дамба зимувального ставу з нагульним ставом Староставом; водовипуск зимувального ставу; водонапуск зимувального ставу; дамба яка межує з обвідним каналом; обвідний канал. При передачі майна на балансі ДП “АйФіш” технічна документація, договори оренди не передавалися. На сьогодні, право власності на гідротехнічні споруди ставу Старостав інв. №005 не зареєстровано. Вказане державне нерухоме майно занесено в Єдиний реєстр об`єктів державної власності. Розпорядником даного реєстру є Фонд державного майна України. Гідротехнічні споруди ставу Старостав інв. №005 реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686 використовується Фізичною особою-підприємцем Балабухом Сергієм Євстафійовичем відповідно до діючого договору користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою рибогосподарської технологічної водойми №15/25 від 02.12.2025р., укладеного згідно з Законом України ст. 142 Закону України “Про аквакультуру” та Порядку надання у користування на умовах оренди гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2023р.№ 1151 “Деякі питання оренди гідротехнічних споруд”, орендодавцем державного майна є ДП “АйФіш”. Отже, на земельній ділянці 0720888300:01:001:0003 знаходяться об`єкти нерухомого майна державної власності, які перебувають в управлінні Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм та обліковуються на балансі Державного підприємства “Айфіш”.
Заслухавши пояснення учасників справи, враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 07.01.2026 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 20.01.2026 о 11:30 год.
16.01.2026 надійшли пояснення Фонду державного майна України, згідно яких просить визнати поважними причини пропуску строку на подання пояснень на позовну заяву та поновити його. Долучити дані пояснення Фонду державного майна України до матеріалів справи та подальший розгляд справи здійснювати з їх урахуванням. Розгляд справи здійснювати без участі представника Фонду за наявними матеріалами справи.
У судовому засіданні прокурор та представник відповідача про долучення пояснень не заперечили.
З метою повного та всебічного розгляду справи, враховуючи думку учасників справи, суд протокольною ухвалою визнав поважними причини пропуску строку на подання пояснень та долучив їх до матеріалів справи.
Заслухавши пояснення учасників справи, з метою надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 20.01.2026 розгляд справи по суті відклав на 11.02.2026 о 15:00 год. 
Позивач у клопотанні від 09.02.2026 розгляд справи просив здійснювати розгляд справи без участі його представника.
У судовому засіданні 11.02.2026 судом завершено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити перед судом свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками.
Після стадії судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
На підставі вищевикладеного, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 19.02.2026 о 12:45 год
Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися.
16.02.2026 судом ухвалено вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, господарський суд, 
встановив:

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.
Положеннями пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України унормовано, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Підстави представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано положеннями ГПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Чинна на даний час редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Таким чином, на даний час Волинська обласна державна адміністрація є розпорядником земель державної власності які розташовані за межами населених пунктів.
Указом Президента України від 24.02.2022 №68/2022 на базі існуючих обласних державних адміністрацій утворено обласні військові адміністрації.
Таким чином, позовну заяву подано в інтересах Волинської обласної державної (військової) адміністрації, як уповноваженого органу на розпорядження спірними земельними ділянками.
Волинська обласна державна (військова) адміністрація у листі від 10.09.2025 №1283/12/2-25 проти подання прокурором позову в його інтересах не заперечувала та не висловлювала ініціативи щодо звернення до суду, про наміри самостійно звернутися з позовом чи ініціювати проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Також, повідомила прокурора про обмеженість у виділенні коштів на сплату судового збору, що виключає можливість самостійного звернення до суду. 
Не вжиття заходів до усунення наявних порушень, може призвести до безповоротного вилучення спірної земельної ділянки з державної власності, що в свою чергу створило б труднощі в реалізації державною політики у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів. Відтак бездіяльність позивача зумовлювала настання невідворотних негативних наслідків.
Таким чином, прокурор набув право на представництво, оскільки уповноважений орган – Волинська обласна державна (військова) адміністрація, незважаючи на очевидний характер порушення, не здійснює належним чином захист інтересів держави та самостійно до суду з позовом не звернулася.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Луцька окружна прокуратура листом від 22.09.2025 №53-6419вих-25 повідомила Волинську обласну державну (військову) адміністрацію щодо звернення до господарського суду в її інтересах із позовом.
Вказані обставини відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2025 Горохівською міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 га з цільовим призначенням - для рибогосподарських потреб.
Підставою державної реєстрації права комунальної власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зазначено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ.
На вказаній земельній ділянці розміщений об`єкт державного нерухомого майна – гідротехнічні споруди ставу Старостав за геодезичною координатою 50.501010, 24.802753 (інвентарний номер 0005, реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686), який на час реєстрації права комунальної власності обліковувався на балансі Державного підприємства «АйФіш».
Отже, як на момент реєстрації права комунальної власності 25.01.2025, так і на даний час на земельній ділянці з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 площею 58,7338 га розташована гідротехнічна споруда – об`єкт нерухомого майна державної власності.
17.11.2004 між Горохівською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водно-болотного фонду, а саме ставу площею 93,05 га (земельні ділянки з кадастровими номерами 0720888300:01:001:0003, 0720888300:01:001:0004, 0720888300:01:001:0006, 0720888300:01:001:0005, 0720888300:01:001:0007, розташовані на території Холонівської сільської ради за межами населених пунктів). Також до Договору були укладені додаткові угоди (а.с.30-34).
Рішенням Горохівської міської ради від 04.12.2020 №1-36/20 «Про початок реорганізації Холонівської сільської ради шляхом приєднання до Горохівської міської ради» Холонівську сільську раду приєднано до Горохівської міської ради, а останню визнано правонаступником усіх прав та обов`язків сільської ради (а.с.15-16).
На підставі рішення Горохівської міської ради від 25.11.2024 №41-27/2024 між Горохівською міською радою та Балабухом С.Є. укладено додаткову угоду до договору оренди землі, якою строк дії договору продовжено до 31.12.2044 (пункт 2).
Прокурор зазначає, що більшість з цих ділянок розміщені в межах орнітологічного заказника місцевого значення «Холонів».
Звертаючись з позовом до суду, прокурор доводить, що земельна ділянка водного фонду з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 відповідно до підпункту "а" пункту 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" належить до державної власності в особі облдержадміністрації, оскільки на ній розташована гідротехнічна споруда, що перебуває в управлінні Державного агентства меліорації та рибного господарства України та на праві господарського відання на балансі ДП «Айфіш».
Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. ст. 317, 321, 328 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Вимогами ст. 25 та пунктів 31, 54 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.
Положеннями ст. ст. 83, 84 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. 
У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. 
Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.
У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Судом встановлено, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ Горохівською міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003.
Згідно листа ДП «АйФіш» від 27.08.2025 повідомило прокуратуру, що на земельній ділянці з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 розташоване держане майно – гідротехнічні споруди ставу Старостав (а.с.36).
Водночас, у листі №1283/12/2-25 від 10.09.2025 Волинськаї ОДА вказала, що позивачу не відомо про факт можливої незаконної реєстрації спірної земельної ділянки, як земельної ділянки комунальної власності.
Статтею 85 Водного кодексу України передбачено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
Згідно з вимогами пункту «а» ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України розпорядником земель державної форми власності за межами населених пунктів є обласні державні адміністрації.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу (п.п. «б» п. 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення»).
Підпунктом «а» п. 4 цього ж розділу Закону визначено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.
Таким чином, за Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна державної власності, не могли перейти у комунальну власність. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX остаточно розмежовані землі державної та комунальної власності.
Даним Законом Розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, за нормами якого з дня набрання чинності цим пунктом, а саме з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. 
При цьому земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Цим же пунктом законодавець визначив ряд виключень, зокрема підпунктом «ґ» пункту 24 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено виключення щодо земель під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності.
Згідно вимог ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.
З матеріалів справи вбачається, що на спірній земельній ділянці розташований об`єкт державної власності, а саме гідротехнічні споруди ставу Старостав за геодезичною координатою 50.501010, 24.802753 (інвентарний номер 0005, реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686), який на час реєстрації права комунальної власності обліковувався на балансі Державного підприємства «Айфіш».
Згідно п. 1.42 інформації з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна обліковується зазначене державне майно - гідротехнічні споруди ставу Старостав (інвентарний номер 0005, реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686). Дану інформацію надано Фондом державного майна України листом №10-15-18545 від 27.07.2023 на запит прокуратури (а.с.19).
Відповідно до наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 13.09.2023 № 338 «Про приймання-передачу державного майна до державного підприємства «АйФіш» та акта приймання-передачі державного майна від 27.09.2023, державне майно – гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм, в тому числі яке розташоване на території села Холонів Луцького району Волинської області, було передано на баланс і закріплено на праві господарського відання ДП «АйФіш» (а.с.21, 22).
Згідно письмових пояснень ДП «АйФіш» до гідротехнічних споруд ставу Старостав відносяться: водонапуск нагульного ставу Староставу; дамба яка межує з річкою Млинівка; водовипуск нагульного ставу Староставу; дамба ставу Староставу; роздільна дамба зимувального ставу з нагульним ставом Староставом; водовипуск зимувального ставу; водонапуск зимувального ставу; дамба яка межує з обвідним каналом; обвідний канал.
Відповідно до договору користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою рибогосподарської технологічної водойми №15/25 від 02.12.2025 гідротехнічні споруди ставу Старостав інв. №005 реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686 передані в оренду фізичній особі-підприємцю Балабуху С.Є. (а.с. 191-195).
Як вбачається із інформації, викладеної у листі ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 16.09.2025, відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 знаходиться за межами населеного пункту (а.с.40).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про аквакультуру» гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод. 
Відповідно до Методики обстеження і паспортизація гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 10.09.1996 № 165, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23.10.1996 № 625/1650, гідротехнічні споруди - споруди для використання водних ресурсів, а також боротьби із шкідливим впливом води: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди; водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, литки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування спору.
Власниками споруд є підприємство, об`єднання чи організація, яка є юридичним власником споруди чи комплексу споруд і відповідає за її нормальну експлуатацію (пункт 1.9.16 Методики).
Тобто, незалежно від цільового призначення гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для керування ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкта є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкта.
У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 903/906/16 вказано, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатись водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт.
Згідно зі ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак, оскільки гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього, а використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкта є неможливим, тому вона є приналежністю до водного об`єкта та слідує за головною річчю із врахуванням ст.186 ЦК України.
Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №911/30/22 (п.42), від 24.09.2024 у справі №902/1123/23 (п.5.3.).
Враховуючи вищевикладене, виходячи зі змісту ст.181, 186 ЦК України, суд вважає, що правова конструкція об`єкту нерухомого майна як головної речі може включати поєднання з іншим об`єктом нерухомого майна як приналежністю до цієї головної речі.
Так, у спірних правовідносинах головною річчю є земельна ділянка водного фонду, яка відповідно до ст.181 ЦК України є об`єктом нерухомого майна. На цій земельній ділянці розташований інший об`єкт нерухомого майна, оскільки він характеризується ознаками визначеними ст.181 ЦК України та відповідає визначенню, передбаченому ст.1 Закону України "Про аквакультуру", що є приналежністю до головної речі гідротехнічна споруда ставу Старостав.
Органом, уповноваженим управляти вказаним майном, наразі є Державне агентство меліорації та рибного господарства України, а балансоутримувачем - ДП «АйФіш».
Оскільки передача в оренду спірної земельної ділянки першочергово здійснювалась органом державної влади, який від імені держави розпорядився нею на час перебування її у державній власності, тому даний позов не вплине на права та обов`язки орендаря земельної ділянки.
За змістом приписів частини 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни або розірвання договору оренди землі.
Горохівською міською радою всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 83, 84, 117, підпункту «ґ» пункту 24 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України поза межами повноважень та поза волею власника прийнято з державної у комунальну власність земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 гектарів. Отже, право комунальної власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно неправомірно.
Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.
У разі незаконного вибуття об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
Статтями 3, 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).
Статтями 167, 170 ЦК України визначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч. 2 ст. 326 ЦК України).
Власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном (ст. 317 ЦК України). 
Відповідно до ст. 326 цього ж Кодексу у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Отже, держава, маючи у власності гідроспоруду, яка знаходяться на земельній ділянці водного фонду із кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 наділена повноваженнями щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду та водними об`єктами, що створені та функціонують за допомогою такої гідротехнічної споруди.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). 
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (п.4.26) від 19.09.2019 у справі №906/1063/18, звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в п.47 постанови від 15.10.2019 у справі №902/1003/17).
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем (постанова Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15).
Матеріалами справи підтверджено, що на спірній земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності держави, що відповідно до ст.ст. 117, 120, п. 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України відносить їх до земель державної власності. 
Державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 перешкоджає державі в особі Волинської обласної державної адміністрації реалізовувати своє право на користування та розпорядження цією земельною ділянкою.
Згідно ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Горохівська міська рада зобов`язана повернути Волинській обласній державній (військовій) адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 площею 58,7338 га.
Крім того, правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 № 910/10987/18, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 статті 18 цього Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав, вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. 
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Зміст цієї правової норми свідчить про те, що допускаються такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:
1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 
3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Водночас, позовні вимоги про скасування державної реєстрації речового права не можуть бути звернені до державного реєстратора (приватного нотаріуса). Державний реєстратор (приватний нотаріус) зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був залучений.
Спір про скасування рішення запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Дана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц (пункт 72), від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16.01.2019 у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21.08.2019 у справі № 805/2857/17-а, від 22.01.2020 у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24).
Даний спір має приватно-правовий характер, оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію права власності земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цієї ж земельної ділянки. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
На час пред`явлення даного позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2025 земельна ділянка площею 58,7338 га з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 зареєстрована на праві комунальної власності за Горохівською міською радою (ЄДРПОУ 04051276) (а.с.13).
Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003 проведена на підставі рішення державного реєстратора Берестечківської міської ради Степанюк Н.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2025, індексний номер 76896000.
Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельних ділянок і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника – державу в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації.
За таких обставин, порушені права та законні інтереси держави підлягають захисту шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності зареєстрованого за Горохівською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 га, що розташована за межами населених пунктів.
Заперечуючи позовні вимоги відповідач стверджує, що Горохівська міська рада стала власником вищевказаної земельної ділянки в силу вимог чинного законодавства України. Прокуратурою не надано жодного письмового доказу про те, що зазначена у позові гідротехнічна споруда є об`єктом нерухомого майна, як і не надано належних та допустимих доказів про здійснення державної реєстрації права державної власності на даний об`єкт у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Вважає, що спірна земельна ділянка була правомірно передана від її колишнього власника до Горохівської міської ради, жодних майнових претензій як зі сторони її колишнього власника, так і Волинської обласної державної адміністрації до відповідача не було. 
Також доводить, що у договорі оренди землі від 17.11.2004, укладеним між Горохівською РДА та Балабухом С.Є., відсутньою є примітка про те, що земельна ділянка передається в оренду разом із гідротехнічною спорудою (пункт 4 договору). Прокуратурою не надано жодного та допустимого доказу про те, що на земельній ділянці з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 гектарів наявна будь-яка гідротехнічна споруда.
Суд зазначає, що факт знаходження за земельній ділянці об`єкта нерухомого майна державної форми власності підтверджується матеріалами справи, а саме: інформацією Фонду державного майна України про те, що у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності (п. 1.42) обліковується вищевказане державне майно - гідротехнічні споруди ставу Старостав (інвентарний номер 0005, реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686), інформацією ДП «АйФіш», а також наказом Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 13.09.2023 № 338 «Про приймання-передачу державного майна до державного підприємства «АйФіш» та актом приймання-передачі державного майна від 27.09.2023, згідно з яким ДП «АйФіш» було передано на баланс і закріплено на праві господарського відання державне майно – гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм, в тому числі яке розташоване на території села Холонів Луцького району Волинської області. 
Отже, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів та на ній знаходиться нерухоме майно державної форми власності – гідротехнічні споруди ставу Старостав (інвентарний номер 0005, реєстровий номер 44880645.3.ААЕЖАГ686), з урахуванням вищенаведених законодавчих норм, спірна земельна ділянка належить до земель державної форми власності, правомочності власника якої належать Волинській обласній державній адміністрації.
Спірна земельна ділянка Горохівській міській раді від попереднього власника на підставі будь-яких розпорядчих документів, актів приймання-передачі не передавалася, а право комунальної власності на неї зареєстровано Горохівською міською радою на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ. 
Таким чином, доводи відповідача про правомірну передачу у комунальну власність цієї земельної ділянки від попереднього власника є необґрунтованими.
Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
При цьому, Єдиний реєстр об`єктів державної власності є державною інформаційно-комунікаційною системою, що забезпечує збирання, облік, накопичення, оброблення, захист та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду (лізинг), концесію або заставу, державних підприємств, установ та організацій, а також про корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських структур (ст.12 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", п.1 Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності).
Єдиний реєстр об`єктів державної власності формується і ведеться Фондом згідно з наданою суб`єктами управління інформацією щодо об`єктів державної власності, зокрема, нерухомого майна державних підприємств, установ, організацій.
Органи, уповноважені управляти об`єктами державної власності ведуть облік об`єктів державної власності, які належать до сфери їх управління та підлягають внесенню до Реєстру; здійснюють контроль за повнотою даних Реєстру та їх відповідністю встановленим вимогам; передають щокварталу Фондові державного майна інформацію для внесення змін до Реєстру (п.4 Положення).
До Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів (п.6 Положення).
З огляду на викладене, суд зауважує, що Єдиний реєстр об`єктів державної власності є внутрішнім обліковим реєстром Фонду державного майна України, підставою для внесення даних до якого є надходження саме від суб`єктів управління до Фонду інформації про об`єкти державної власності. Вказаний реєстр не є тотожним Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить інформацію щодо набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, а тому внесення відомостей щодо гідротехнічної споруди ставу Старостав Горохівського р-ну до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не може свідчити про реєстрацію такого майно.
Водночас, суд враховує, що ч.4 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить пряму заборону здійснення державної реєстрації речових прав окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.
Враховуючи правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності до головної речі, право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване за жодною особою, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності фактично не існує. Проте, відсутність державної реєстрації на вказаний об`єкт не позбавляє його статусу нерухомої речі, яка є приналежністю головної нерухомої речі.
При цьому, суд зауважує, що пп."ґ" п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України не містить будь-яких положень чи застережень саме щодо необхідності державної реєстрації об`єктів, а лише передбачає виключення щодо переходу в комунальну власність земель під "будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 наведено висновок про те, що за змістом п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Отже, при дослідженні судом обставин наявності в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави законом не передбачено.
Таким чином, відсутність реєстрації речового права держави на гідротехнічні споруди не свідчить про відсутність права власності на ці об`єкти, що спростовує відповідні доводи відповідача.
Крім того, наведена у відзиві відповідача правова позиція Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 у справі №460/762/16-ц щодо непропорційного втручання у право відповідача у випадку допущеної в минулому помилки органом влади та перекладати на відповідача всі негативні наслідки такої помилки, не підлягає застосуванню у даних правовідносинах.
У даних правовідносинах, неправомірні дії щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку вчинені саме відповідачем, який і є органом влади. При цьому, повернення цієї земельної ділянки з володіння відповідача та скасування державної реєстрації права комунальної власності ніяким чином не вплине на права та обов`язки фізичної особи – орендаря земельної ділянки.
З огляду на зазначене, враховуючи обставини даної справи, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 86, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Усунути перешкоди Волинській обласній державній (військовій) адміністрації у праві користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання Горохівської міської ради Луцького району (вул. Шевченка, 17, м. Горохів, Луцький район, Волинська область, 45701, ЄДРПОУ 04051276) повернути Волинській обласній державній (військовій) адміністрації (43027, Київський майдан, 9, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ: 13366926) земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 га. 
3. Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0720888300:01:001:0003, площею 58,7338 га, зареєстрованого за Горохівською міською радою (вул. Шевченка, 17, м. Горохів, Луцький район, Волинська область, 45701, ЄДРПОУ 04051276).
4. Стягнути з Горохівської міської ради Луцького району (вул. Шевченка, 17, м. Горохів, Луцький район, Волинська область, 45701, код ЄДРПОУ 04051276) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, код ЄДРПОУ 02909915) 16289,45 грн витрат по сплаті судового збору.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повний текст рішення складено 02.03.2026.

Суддя С. В. Бідюк