Справа № 711/700/26
Номер провадження 1-кп/711/309/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026250310000040 від 06.01.2026, стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця (кулеметник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»), який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, у лікарів - нарколога, психіатра на обліку не перебуває, не є особою з інвалідністю, депутатом, не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 
- 28.02.2017 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців 28 днів. Одеським апеляційним судом від 30.01.2019, вирок скасовано в частині призначеного покарання та засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
- 16.08.2019 Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185, ст.71 КК України позбавлення волі строком на 3 роки. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020, вирок змінено: виключено ст.71 КК України, призначено покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового приєднання покарань за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 16.08.2019 та вироком Одеського апеляційного суду від 30.01.2019, остаточно призначено покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 14.05.2020 по відбуттю строку покарання;
- 04.12.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений 05.10.2023, відбуття строку покарання; 
- 04.07.2024 Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , відповідно до письмової згоди командира військової частини НОМЕР_1 , на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, відповідно до законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» згідно наказу №270 від 18.09.2024 призваний та направлений для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
17.04.2025, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 109, солдата ОСОБА_7 визнано таким, що самовільно залишив розташування частини з 17.04.2025.
ОСОБА_7 , згідно ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з моменту призову на військову службу під час мобілізації набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Так, ОСОБА_7 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», перебуваючи в місті Черкаси, поблизу кафе «Веранда», що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. З. України, 71, у період часу з 16 год. 10 хв. по 16 год. 27 хв., 19.12.2025, маючи умисел на привласнення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, з корисливих мотивів, з метою подальшого незаконного використання, шляхом вільного доступу з салону автомобіля «Zeekr», р.н. НОМЕР_2 , привласнив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , власником якої є ОСОБА_5 , яка є засобом доступу до банківського рахунку НОМЕР_4 та яка поряд із платіжними має нефінансові додатки, що містять ідентифікаційні дані про держателя – ОСОБА_5 і дають змогу ідентифікувати її та обліковувати виконані нею операції із застосуванням цього електронного платіжного засобу у певних системах виплат та у зв`язку з цим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», визнається офіційним документом.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.
Він же, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, діючи повторно, таємно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, та який в подальшому продовжений Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 на 90 діб, шляхом прикладення банківської картки № НОМЕР_3 , яку попередньо привласнив, до платіжних терміналів, заволодів коштами потерпілої ОСОБА_5 , які знаходилися на банківському рахунку НОМЕР_4 , здійснивши наступні транзакції: 
- 19.12.2025 о 16:27 - купівлі товару БИСТРО БУРИК в сумі 820,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:27 - купівлі товару БИСТРО БУРИК в сумі 770,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:29 - купівлі товару БИСТРО БУРИК в сумі 240,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:29 - купівлі товару БИСТРО БУРИК в сумі 900,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:34 - купівлі товару От і дО в сумі 930,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:37 - купівлі товару От і дО в сумі 250,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:38 - купівлі товару От і дО в сумі 930,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:39 - купівлі товару От і дО в сумі 938,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:40 - купівлі товару От і дО в сумі 800,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:40 - купівлі товару От і дО в сумі 233,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:41 - купівлі товару От і дО в сумі 800,00 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Юрія Іллєнка, 11; 
- 19.12.2025 о 16:51 - купівлі товару PAVILION PYVNYI DIM PYVAS, CHERKASY в сумі 805,18 грн.; 
- 19.12.2025 о 16:57 - купівлі товару ДЕЛІКАТ в сумі 235,90 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Нижня Горова, 70; 
- 19.12.2025 о 16:59 - купівлі товару ДЕЛІКАТ в сумі 615,10 грн., за адресою: м. Черкаси, вул. Нижня Горова, 70.
Таким чином викравши грошові кошти потерпілого, спричинивши йому матеріальної шкоди на загальну суму 9267 грн. 18 коп.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він з салону автомобіля привласнив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», власником якої є потерпіла та прикладаючи банківську картку до платіжних терміналів, знімав гроші, які знаходилися на банківському рахунку потерпілої. 
Просив врахувати, що під час досудового розслідування та судового розгляду він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, не позбавляти свободи, надати шанс на виправлення та подальшого проходження військової служби, зобов`язується виплатити потерпілій завданий збиток.
Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду. Завдану шкоду їй не відшкодовано, що також було підтверджено потерпілою у судових дебатах.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.
Вина обвинуваченого підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.357 КК України – привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч.4 ст.185 КК України – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує, відповідно до ст.12 КК України ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, даний про притягнення до адміністративної відповідальності та характеризуючи дані суду не надано, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, завданий потерпілій збиток не відшкодований.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлювала жаль з приводу вчиненого, критично оцінювала свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєні кримінальні правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм діям, а також враховуючи думку потерпілої, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, не зробив належних висновків та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 справа № 511/37/16-к, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 справа № 310/3080/16-к, постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 128/5484/13-к.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 04.07.2024, відповідно до якого він був засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки, суд вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання, за правилами ст. 71 КК України. 
При цьому суд враховує правову позицію викладену у п. 10 абз. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якої, виходячи з положень частини 2 статті 75 КК України, а також змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання є неприпустимим, а тому відсутні підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України - зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та являлись передумовою для застосування ст.75 КК України та вимог ст. 69 КК України судом не встановлено.
Суд також не вбачає підстав для застосування приписів, передбачених ст. 69-1 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Призначення обвинуваченому саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. 
До обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 22.01.2026 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - суд не вбачає, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 22 січня 2026 року по день набрання вироком законної сили. 
Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілою не заявлений, що не позбавляє права останню відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства. 
Долю інших речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.7, 100, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання 
- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням правил часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 04.07.2024, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили. 
Зарахувати у строк відбутого ОСОБА_7 покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 22 січня 2026 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Речові докази по кримінальному провадженню: - три DVD-R-диска з відеозаписами: з магазину «Делікат» по вул. Н. Горова, 70, з магазину «Пивас» по вул. Ю. Іллєнка, 11, з магазину «От і До» по вул. Ю. Іллєнка, 11, що у м. Черкаси, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя 	ОСОБА_1