Справа № 577/1143/26 
Провадження № 1-кп/577/270/26 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

20 березня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області  
в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 , 
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026200450000024 від 07.01.2026 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рожище Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, старший бойовий медик 7 зенітної ракетно-артелерійської батареї 3 зенітного ракетно-артелерійського девізіону в/ч НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
за ознаками скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
06 січня 2026 року в обідній час, але не пізніше 15 год. (більш точного часу у ході досудового слідства встановити не вдалось за можливе) ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно знаючи що остання зберігає свою банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , що є ключем доступу до її банківського рахунку № НОМЕР_3 , і в цей час ОСОБА_4 , розуміючи що банківська карта є офіційним документом та йому не належить, переслідуючи корисливий мотив на подальше викрадення наявних на рахунку коштів, користуючись тим, що власниця спить, дістав її з сумки потерпілої та таким чином привласнив банківську карту АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_5 , яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» від 05.04.2001, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи ста електронний документообіг» від 22.05.2003 та Постанови Верховного Суду України від 20.06.2011, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, та залишив місце скоєння злочину.
Крім того, з метою викрадення грошових коштів з привласненої ним банківської картки АТКБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_5 , 06.01.2026 року ОСОБА_4 близько 15:01 год. прибув до банком ату АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою м. Конотоп вул. Клубна, 91/1. Достовірно знаючи пін-код від вказаної банківської картки, та усвідомлюючи, що треті особи не здогадується про його злочинні наміри і він не буде викритим, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння чужим майном та особисте збагачення, діючи умисно, ь умовах воєнного стану, введеного на всій території України, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) та продовженого Указом Президента України №793/2025 від 20.10.2025 з 05.11.2025 строком на 90 діб, використовуючи банківську картку АТКБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , яку перед цим неправомірно привласнив, маючи єдиний умисел на крадіжку грошей, двічі о 15:01 та о 16:50 год. 06.01.2026 зняв готівку у банкоматі сумами 3 000,00 грн. та 4 000,00 грн. на загальну суму 7 000,00 грн., таким чином вчинив крадіжку вказаних грошових коштів.
Таким чином, вказаними умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 7 000,0 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому та пояснив, що 06 січня 2026 року він відпочивав в кафе готелю «Україна», де познайомився з ОСОБА_5 та проводив з нею час. Після цього, вони разом з ОСОБА_5 поїхали до неї до дому, за адресою: м. Конотоп, вул. Успенсько-Троїцька, 132/45, де продовжили відпочивати. Коли ОСОБА_5 заснула, він взяв її банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» та пішов з квартири. В подальшому, використовуючи банківську картку АТ КБ «Приват Банк», зняв готівку у банкоматі, сумами 3 000,00 грн. та 4 000,00 грн. на загальну суму 7 000,00 грн. Пін-код він знав, бо йому до цього казала ОСОБА_5 . Йому дуже соромно за скоєне, вважає ганебним свій вчинок, щиро шкодує про скоєне, спричинені збитки відшкодував, готовий нести покарання.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_5 , подала до суду заяву, про розгляд справи без її участі, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на розсуд суду. 
Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про завершення судового розгляду у відсутності потерпілої.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.
При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які віднесені до тяжкої категорії та проступку.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - є щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди. 
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що обвинувачений в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимий, має сталі сімейні зв`язки, одружений, має на утриманні сина ОСОБА_6 2011 року народження, позитивно характеризується за місцем проходження служби, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, проходить військову службу та є бойовим медиком. 
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України «беручі до уваги інформацією, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.»
Прокурор просив суд призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин покарання обвинуваченого.
Отже, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , характер вчинених ним дій та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, добровільно відшкодував завдану шкоду, сприяв розкриттю злочину, дійсно щиро розкаявся, усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, тяжких наслідків не настало, тобто наявність такої сукупності обставин істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства. 
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме виходить з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, враховуючи позицію потерпілої, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів для ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України. При цьому, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України і призначити покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, – воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою заявлений не був.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-

У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: 
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків - періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини або уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти командира військової частини або уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (командиром військової частини)
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 , покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.   

Суддя                 ОСОБА_1