ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 березня 2026 року справа №200/7895/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/7895/25 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся 10.10.2025 до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку та виплати грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 за період з 13.07.2022 року по 19.05.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 за період з 13.07.2022 року по 19.05.2023 року.
Також, позивач просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що він, станом на сьогодні, бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 17.08.2025 №1553/10309 та станом на теперішній час продовжує проходити військову службу, що, в свою чергу, обмежує можливість позивача звертатись за поновленням своїх прав. Позивач дізнався про порушення свого права після отримання лист відповідача від 26.09.2025 року на його заяву. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.
Залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.
Надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску. Запропоновано стороні позивача надати до суду протокол призначення пенсії позивачу.
На виконання вимог ухвали суду позивачем надіслано 03.11.2025 клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, в якому посилався на те, що позивача наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 № 159 (по стройовій частині) було виключено із списків особового складу. Вищезазначений витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 № 159 (по стройовій частині) не містить інформації щодо розміру посадового окладу з якого розраховувалось грошове забезпечення позивача у період проходження служби, в результаті чого позивач був змушений звернутись до відповідача із заявою щодо надання інформації щодо даного питання. 
Станом на 26.09.2025 року за № 1553/11622 військова частина НОМЕР_1 надала відповідь на заяву, до якої долучив розрахунки грошового забезпечення позивача за період проходження військової служби. Тобто, позивач дізнався про порушення своїх прав з листа військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2025 року, за № 1553/11622, а, отже, строк для звернення до суду з позовною заявою необхідно рахувати з 27.09.2025 року. 
Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2023 № 159 (по стройовій частині) позивач був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Станом на теперішній час позивач не виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та продовжує проходити військову службу, що, в свою чергу, обмежує можливість позивача звертатись за поновлення своїх прав.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.11.2025 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою – відмовлено.
Прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/7895/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 за період з 13.07.2022 року по 18.07.2022 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 за період з 13.07.2022 року по 18.07.2022 року.
В іншій частині позовних вимог позовну заяву повернуто позивачу.
За змістом мотивувальної частини цієї ухвали суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду у частині позовних вимог з 19.07.2022 по 08.06.2023 року є необґрунтованим, оскільки не містить посилання на конкретні поважні, реальні або непереборні і об`єктивно нездолані обставини, які завадили позивачу своєчасно звернутись до суду; адміністративний позов у частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 08.06.2023 року підлягає поверненню, відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України, п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Позивач не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10.11.2025 у зв`язку з порушенням норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування доводів посилався на те, що при виключенні зі списків військової частини він не отримував письмове повідомлення про суми грошового забезпечення, про порушення своїх прав на належний розмір грошового забезпечення дізнався з листа відповідача від 26.09.2025, яким позивачу повідомлено про розмір грошового забезпечення у спірний період.
Крім того, станом на теперішній час позивач продовжує проходити військову службу, що, в свою чергу, обмежує можливість позивача звертатись за поновлення своїх прав.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
За ч. 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22 та від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
За ч. 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Тобто, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому до вимог щодо заробітної плати, які виникли до 19 липня 2022 року, відповідно до правового висновку, наведеного у пунктах 29, 33 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, а також у пунктах 21-22 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, має бути застосована частина друга статті 233 КЗпП у редакції, чинній до 19 липня 2022 року.
Починаючи з 19 липня 2022 року, - дня набрання чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, яким частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції, законодавчо визначений тримісячний строк звернення до суду.
Водночас, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з наступними змінами) карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) було встановлено з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у пункті 65 постанови від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків:
- якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»);
- з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.
Судова палата Верховного Суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 дійшла висновку, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Тому початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Виходячи з цього, Судова палата дійшла висновку, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.
За матеріалів справи позивач звільнений з військової служби з 08.06.2023 року (а.с. 8). 
Отже, згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні передбачено тримісячний строк звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні».
Тобто, позивач звільнений зі служби 08.06.2023 року, відтак щодо вирішення трудового спору про виплату позивачу всіх сум, що належать при звільненні, підлягає застосуванню строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України, а саме тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
До суду з цим позовом позивач звернувся 10.10.2025 року (а.с. 15).
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів про нараховані та сплачені позивачу суми при звільненні. 
Водночас, слід зазначити, що позивач звернувся до суду з вимогами щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.
Тобто, позивачем заявлено вимоги щодо поточних сум, нарахованих та виплачених йому під час проходження військової служби, а не пов`язаних з його звільненням. Тобто, розрахунок механізму нарахованого і виплаченого позивачу грошового забезпечення не є тією виплатою при звільненні, що має бути зазначений в повідомленні про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
Отже, є необґрунтованими посилання позивача в якості поважної причини для поновлення строку звернення до суду, на лист відповідача від 06.09.2025, яким позивачу повідомлено про розмір грошового забезпечення у спірний період (а.с. 13).
Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом в частині вимог за період з 19.07.2022 по 08.06.2023 року. Доказів наявності поважних причин для пропуску цього строку, позивачем до матеріалів справи не надано.
Суд враховує, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Суд зазначає, що отримуючи грошове забезпечення та будучи достовірно обізнаним з розміром виплачених сум, позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав з підстав, викладених у позові. Крім того, позивач жодним чином не був обмежений у праві на звернення до відповідача у розсудливі строки з метою отримання інформації щодо механізму обрахунку його грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 08.06.2023 року, що свідчить про пасивну поведінку позивача.
Отже, звертаючись із заявою про поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивачем не наведено поважних причин для його пропуску та не надано відповідних доказів на підтвердження їх існування.
Щодо доводів позивача відносно того, що позивач продовжує проходити військову службу на теперішній час, що завадило йому своєчасно звернутись до суду, суд зазначає наступне.
В постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 500/4332/22 Верховний Суд дійшов висновку, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.
Разом з тим, Верховний Суд погодив висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали звернутися позивачу до суду із позовом у встановлений строк саме з підстав запровадження правового режиму воєнного стану. Також, виконання позивачем обов`язків військової служби не позбавляло його можливості звернутися до суду із відповідним позовом або ж за правовою допомогою. При цьому, норми Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачають можливість отримання військовослужбовцем відпустки в особливий період під час дії воєнного стану.
При цьому, колегією суддів відхилено посилання позивача на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм процесуального права - статей 121, 122 КАС України, висловлених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 , від 14 грудня 2022 року у справі № 560/11700/21, від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 31 липня 2019 року у справі №821/1896/15-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 440/5178/20, від 17 грудня 2021 року у справі №460/713/21, від 10 лютого 2022 року у справі №560/11791/21, від 5 травня 2022 року у справах №520/9769/19, №420/18798/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а, оскільки норми процесуального закону не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, та такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Натомість допущені стороною позивача зволікання зі зверненням до відповідача із відповідною заявою та зі зверненням до суду у період з 25.06.2025 року не обґрунтовані існуванням будь-яких об`єктивних поважних та непереборних причин як-то безпосередня безперервна участь у бойових діях, перебування у віддалених районах несення служби, відсутність комунікацій та доступу до правової допомоги, поранення, лікування, складні життєві обставини тощо у цей період.
Водночас, надані позивачем довідки підтверджують залучення позивача до участі у бойових діях у період до 25.06.2025 року.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач своєчасно не виявив зацікавленості щодо захисту свого порушеного права.
Відтак, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду у частині позовних вимог з 19.07.2022 по 08.06.2023 року є необґрунтованим, оскільки не містить посилання на конкретні поважні, реальні або непереборні і об`єктивно нездолані обставини, які завадили позивачу своєчасно звернутись до суду.
За ч.ч. 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Стосовно посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, то колегією суддів не можуть бути прийняті посилання на ці висновки, оскільки обставини цієї справи виникли за різних фактичних обставин, ніж у справах, на які посилається апелянт. 
Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про повернення позивачу, через пропуск строку звернення до суду, позовної заяви в частині вимог за період з 19.07.2022 по 08.06.2023 року.
Отже, процесуальне питання судом першої інстанції вирішено правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.
Керуючись ст. ст. 122, 123, 161, 240, 241, 250, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/7895/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 25 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв