ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/926/21	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Богатиря К.В.,
Філінюка І.Г.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.

за участю представників учасників судового процесу:
від прокуратури: Євглевський А.В., за посвідченням;
від Маяківської сільської ради: не з`явився;
від Білгород-Дністровської РДА: не з`явився;
від Біляївської РО УТМР: Кравченко О.М., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок
на рішення Господарського суду Одеської області
від 02 червня 2025 року (повний текст складено 10.06.2025)
у справі № 916/926/21
за позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації
до відповідача: Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок
про: розірвання договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, припинення права оренди земельної ділянки

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.
місце винесення рішення: м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 20.04.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі також – прокурор, позивач) в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (далі також - Білгород-Дністровська РДА) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі також – відповідач, БРО УТМР, Організація), в якій просив суд:
- розірвати договір оренди, укладений 20.09.2004 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок, щодо земельної ділянки водного фонду загальною площею 2,1518 га, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області, для розміщення Єгерського пункту “Хатки”, який зареєстрований у Одеській регіональній філії ДП “Центр державного земельного кадастру”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.09.2004 року № 259, а також зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А. від 20.08.2014 року №15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204657851208, номер запису про інше речове право 6735414);
- скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А. від 20.08.2014 року № 15262973 щодо державної реєстрації за Біляївською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок права оренди на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер 5120887400:01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей;
- припинити право оренди Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок на земельну ділянку площею 2,1580 га, яка знаходиться на території 47 км траси Одеса-Ізмаїл, Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер 5120887400:01:005:0001, для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Біляївською РО УТМР здійснюється використання земельної ділянки площею 2,1580 га з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дністер на території заповідного урочища "Дністровські плавні", не за цільовим призначенням, всупереч екологічним вимогам.
Позивач зазначає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, однак, членами Біляївської РО УТМР, всупереч ст. 61 Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України, ст. 16, 30 Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, а також п.п. 18, 26, 29 договору оренди земельної ділянки здійснено самочинне будівництво дачних будинків, на 18 з яких набуто право власності, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно третіми особами.
Тобто, на переконання прокурора, відповідачем порушено вимоги земельного, водного та природоохоронного законодавства України, оскільки останнім не дотримано режим використання земель природно-заповідного призначення та земель прибережних-захисних смуг.
Щодо дотримання позовної давності при зверненні до суду, прокурором було зазначено, що факт перебування споруд, у тому числі дачних будинків в межах прибережної захисної смуги річки Дністер та заповідного урочища “Дністровські плавні” свідчить про триваюче порушення, що свідчить про те, що позовні вимоги мають негаторну природу, на які не поширюється позовна давність.
Крім того, прокурор вважає, що в цій справі відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном, тим більше з урахуванням використання такого майна внаслідок недобросовісності поведінки відповідача.
15.11.2023 судом замінено Одеську обласну державну адміністрацію на Маяківську сільську раду Одеського району Одеської області (далі також – Сільска рада, Маяківська сільска рада).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.04.2024 у справі №916/926/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах заповідного урочища "Дністровські плавні" і має статус територій та об`єкта природно-заповідного фонду; спірна земельна ділянка була передана в оренду разом з будівлями та спорудами, які існували на той момент вже декілька десятиліть; розміщення дерев`яних будівель некапітального типу було дозволено саме розпорядженням державної адміністрації від 27.12.2006 та, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що саме відповідач виступав забудовником земельної ділянки або здійснював замовлення будь-якого будівництва. Також, суди дійшли висновку про те, що обраний прокурором спосіб захисту у вигляді розірвання договору та скасування рішення державного реєстратора без вирішення питання щодо повернення спірної земельної ділянки орендодавцеві у зв`язку з находженням на ній нерухомого майна, що належить третім особам, без вирішення питання щодо цих об`єктів нерухомості, не лише не захищає цей інтерес станом на момент ухвалення рішення судом, але й у певній мірі перешкоджає в його належному захисті в подальшому, так як припиняє правову підставу отримання орендних платежів та не відновлює її становище.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2025 касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2024 у справі №916/926/21 скасовано. Справу №916/926/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Скасовуючи вищезазначені рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу №916/926/21 на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, Верховний Суд зазначив, зокрема, що вирішуючи спір у цій справі, суди не врахували приписів ст. ст. 60 – 62 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 88 – 90 Водного кодексу України та висновків Верховного Суду, викладених, у тому числі, в постановах від 20.12.2022 у справі №914/1688/21, від 17.12.2024 у справі №916/5165/23, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц тощо; не перевірили правового статусу всієї спірної земельної ділянки; не здійснили належної оцінки доводам прокурора про те, що орендована земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дністер, щодо якої встановлений особливий правовий режим використання. 
Верховний Суд виснував, що допустивши забудову земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, у тому числі дачними будинками, наданої в оренду для розміщення Єгерського пункту "Хатки", відповідач здійснив її нецільове використання і порушив вимог земельного і екологічного законодавства, що є недопустимим, проте, не враховано судами першої та апеляційної інстанцій.
За результатом нового розгляду, рішенням Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/926/21 (суддя Д`яченко Т.Г.) позовні вимоги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації до Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок про розірвання договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, припинення права оренди земельної ділянки - задоволені у повному обсязі.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновків, зокрема, що:
- позовна вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки без вимоги про повернення такої земельної ділянки орендодавцю є належним та ефективним способом захисту (постанова Верховного Суду у справі №914/1688/21);
- відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом, а тому, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, потрібно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон; 
- відносно правового статусу спірної земельної ділянки, з посиланням на рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 01.10.1993 №496-ХХІ, суд зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 входить до складу території заповідного урочища “Дністровські плавні”, яке в свою чергу, відноситься до земель природоохоронного значення та входять в склад природно-заповідного фонду Одеської області та України. Крім того, судом встановлено, що орендована відповідачем земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер (до урізу річки Дністер в найменший ширині орендованої земельної ділянки становить 16 метрів, в найбільшій – 63 метра) та має особливий режим використання, зокрема: заборонено будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), в тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;
- відповідачем здійснено самовільну забудову земельної ділянки, що прямо суперечить умовам спірного договору оренди та вимогам природоохоронного законодавства. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадянами у період 2016-2018 років набуто право власності на дачні будинки, які знаходяться на орендованій земельній ділянці. Допустивши забудову орендованої земельної ділянки, у тому числі дачними будинками, відповідач здійснив нецільове використання земельної ділянки, що свідчить про наявність підстав для розірвання договору оренди спірної земельної ділянки;
- посилаючись на приписі Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, суд першої інстанції зазначив про те, що оскільки право оренди відповідача на спірну земельну ділянку зареєстровано на підставі договору, який розірвано судом, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В. А. від 20.08.2014 №15262973 щодо державної реєстрації за Біляївською районною організацією УТМР права оренди на спірну земельну ділянку та припинення цього права, також підлягають задоволенню як похідні вимоги;
- прокурор звернувся до суду із негаторним позовом (позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном), на який не поширюється позовна давність, оскільки порушення є триваючим на момент звернення позивача до суду. У зв`язку з чим, судом відмовлено у клопотанні відповідача про застосування позовної давності у даному випадку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Біляївська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/926/21 і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації відмовити у повному обсязі. Всі судові витрати апелянт просить покласти на позивача.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Біляївська РО УТМР зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, визнано встановленими обставини, які не були доведеними та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи. Судом повністю та безпідставно проігноровано докази і доводи сторони відповідача і ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в наслідок чого було ухвалено рішення з висновками про те, що прокурором обрано ефективний та належний спосіб захисту, що прокуратурою не пропущені строки позовної давності, що споруди БРО УТМР є самочинними та розміщені в межах земель заповідного фонду та прибережної захисної смуги річки Дністер.
Так, доводи апеляційної скарги полягають у тому, що:
1. прокурором обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, а судом не враховано специфічність правовідносин, які склалися між орендодавцем та орендарем при використанні спірної земельної ділянки. Так, на переконання апелянта, розірвання спірного договору оренди землі матиме для орендодавця належний ефект в частині захисту його прав лише в тому випадку, якщо це розірвання спричинить фактичне повернення орендарем земельної ділянки на умовах, встановлених у п. 19 договору оренди землі, що на даний час не є можливим через наявність на ній об`єктів, що належать третім особам - іншим фізичним особам, а питання щодо законності набуття ними права власності на ці об`єкти, що розташовані на спірній земельній ділянці або знесення цих об`єктів як самочинних на час розгляду судом цієї справи не вирішено. Таким чином, обраний прокурором спосіб у вигляді розірвання договору та скасування рішення державного реєстратора без вирішення питання щодо повернення спірної земельної ділянки орендодавцеві у зв`язку з находженням на ній майна, що належить третім особам, без вирішення питання щодо цих об`єктів, не захищає цей інтерес станом на момент ухвалення рішення судом у даній справі. На підтвердження своєї позиції, апелянт звертає увагу на існування цивільних справ за №495/4999/21, №495/4997/21, №495/4989/21, №495/4995/21, №495/4993/21, №495/4985/21, №495/4987/21, №495/4980/21, №495/5001/21, №495/4971/21, №495/4991/21, №495/4977/21, №495/5003/21, зокрема, відмовлено прокурору в задоволенні позовних вимог щодо припинення права власності на споруди та визнання їх самовільними із знесенням цих споруд, що належать членам БРО УТМР. Отже, зобов`язання звільнити спірну земельну ділянку шляхом знесення відповідних споруд у членів БРО УТМР та у відповідача немає;
тимчасові споруди членів БРО УТМР розміщуються на спірній земельній ділянці на законних підставах, оскільки розміщенні на підставі Розпорядження Білгород-Дністровської РДА "Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту "Хатки" Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок" від 27.12.2006 за №1500/2006. Вказане Розпорядження було виконане шляхом розміщення дерев`яних щитових будинків некапітального типу, закріплених на бетоні від паводку, для збереження рибальського майна рибалок-спортсменів членів БРО УТМР та укриття людей від непогоди та низьких температур. При цьому, апелянт зазначає, що прокурор звертався з позовом до Білгород-Дністровської РДА про визнання недійсним та скасування її Розпорядження від 27.12.2006 за №1500/2006, за результатом розгляду якого постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі №420/11012/21 позов прокуратури залишено без розгляду з підстав пропущення строків позовної давності, що підтримано Верховним Судом КАС у постанові від 21.09.2022 у вказаній справі;
таким чином, з посиланням, зокрема на висновки Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, апелянт наголошує на тому, що обраний прокурором при подачі позову спосіб захисту не забезпечує поновлення порушеного права, такий захист не є повним (є частковим) і він не забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту;
2. прокурором порушені строки позовної давності при зверненні до Господарського суду Одеської області, що не враховано судом першої інстанції. При цьому, посилання суду на те, що позов прокурора є негаторним, апелянт сприймає критично, у тому числі і тому, що негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин, однак, між Білгород-Дністровською РДА та БРО УТМР існують договірні зобов`язання через Договір оренди (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах: від 02.11.2022 у справі №922/3166/20). Крім того, не будь-яке триваюче порушення права викликає необхідність захисту негаторним позовом, оскільки не будь-яке триваюче порушення права є порушенням права власності. Отже, у даному випадку позов прокурора про розірвання договору оренди (дострокове) не є негаторним позовом;
3. спірна земельна ділянка знаходиться поза межами земель заповідного фонду, а суд першої інстанції, зазначаючи протилежне, зробив хибні висновки, невірно трактуючи одні письмові докази та не досліджуючи взагалі інші. Так, апелянт вказує, що згідно із Проектом землеустрою щодо організації і встановлення меж території Нижньодністровського національного природного парку, що виготовлений у 2021 році ТОВ “Південний інститут ґрунтів і ґрунтоведення” на підставі Розпорядження Одеської обласної державної адміністрації “Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж Нижньодністровського національного природного парку” від 20.10.2010 за №998/А2010 на території Білгород-Дністровського, Біляївського, Овідіопольського районів, ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 не входить до меж парку, про що свідчать геодезичний план і кадастрові плани вказаного проекту. Про те, що спірна земельна ділянка, відповідно до матеріалів проекту формування території “Національного природного парку Нижньодністровський”, не входить до території “Національного природного парку Нижньодністровський” ТОВ “Південний інститут ґрунтів і ґрунтоведення” зазначило і у листі від 28.01.2021 на відповідне звернення прокурора. За твердженням апелянта, саме це Товариство є землевпорядною та геодезичною організацією, яка єдина мала повноваження встановлювати межі, розташування та склад складових земель національного природного парку “Нижньодністровський”;
згідно з технічною документацією по передачі земельної ділянки в довгострокове користування на умовах оренди, строком на 49 років, Біляївській РО УТМР під розміщення існуючого єгерського пункту "Хатки", виготовленої Одеським філіалом Українського державного інституту проектування садів та виноградників "УКР ДПІРОСАД", вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001, загальною площею 2.1580 га, надана в оренду БРО УТМР, відноситься до категорії земель водного фонду. Вказане узгоджується з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2014 за №НВ-5101162302014 у розділі "Загальні відомості про земельну ділянку";
на час звернення прокурора до суду з даним позовом та розгляду справи, межі заповідного урочища "Дністровські плавні" не встановлені в натурі (пункт 3 рішення Одеської обласної ради народних депутатів № 496-ХХІ від 01.10.1993 року не виконано і Положення про заповідне урочище "Дністровські плавні" визнано протиправним постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі №815/7292/16);
в матеріалах справи відсутні будь - які протилежні докази про нібито знаходження земельної ділянки площею 2.1580 га з кадастровим номером 5120887400:01 :005:0001 в межах заповідного урочища "Дністровські плавні" (в тому числі висновки судової земельно - технічної експертизи). Разом з тим, відсутність документації на підтвердження меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду унеможливлює встановлення факту того, що обстеження відбулось саме на об`єкті природно-заповідного фонду (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №822/1186/16). Отже, на переконання апелянта, суд першої інстанції не повинен був спиратися, зокрема, на акт обстеження території заповідного урочища Дністровські плавні на території Білгород-Дністровського району комісією, створеною розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05.11.2012 №837/А-2012. Навпаки, судом проігноровано достовірні докази того, що по - перше, межі заповідного урочища "Дністровські плавні" не встановлені в натурі, по - друге, приймаючи об`єкт оренди у вигляді земельної ділянки БРО УТМР прийняв і споруди, які існували на землі майже з 70 - 80 років минулого століття, по - третє, за письмовими доказами з боку відповідача спірна земельна ділянка знаходиться поза межами земель заповідного фонду (лист №21 від 10.02.2022 ТОВ "Південний інститут грантів і грунтоведення", Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території Ніжньодністровського національного природного парку, що виготовлений у 2021 році ТОВ "Південний інститут ґрунтів і грунтоведення").
4. відсутнє порушення режиму використання прибережних захисних смуг. Так, суд першої інстанції послався на недостовірний та неналежний доказ - на лист ФОП Степанова Р.В., який не має кваліфікації та спеціальних знань судового експерта, що несе кримінальну відповідальність за надану інформацію. Водночас, у матеріалах справи відсутні будь - які висновки судової земельно - технічної експертизи про категоричність та достовірність знаходження споруд БРО УТМР в прибережній захисній смузі річки Дністер;
крім того, суд послався на недіючу (стару) редакцію п. «г» ч. 2 ст. 61 Земельного кодексу України та п. 4 ст. 89 Водного кодексу України, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права;
місцевий господарський суд не дав оцінку жодному письмовому доказу, які були надані БРО УТМР на користь захисту правомірності позиції відповідача, а саме: лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 13.11.2008 за №01112-2836, відповідно до якого дерев`яні будівлі Єгерського пункту "Хатки" Біляївської РО УТМР, розміщені на спірній земельній ділянці, не відносяться до капітальних та не потребують дозволів на їх будівництво; висновок відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської РДА від 24.09.2009 за №932, яким узгоджено проект розміщення 50 дерев`яних будинків, 16 елінгів для зберігання плавзасобів; лист Державної СЕС Одеської області МОЗ України від 18.08.2006 за №3-1/2849, згідно з яким пункт "Хатки" існує ще з 1967 року, і на ньому на час надання відповідного листа вже знаходилось 36 дерев`яних не капітальних будівель; лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва У країни в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 24.07.2009 за №05/1-3095, відповідно до якого споруди єгерського пункту "Хатки" призначені для сезонного (тимчасового) використання і відповідають вимогам СЕС та МЧС; розпорядження Білгород-Дністровської РДА "Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту "Хатки" Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок" від 27.12.2006 за №1500/2006, яким надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу;
докази відповідача свідчать про те, що розташування споруд членів БРО УТМР не порушує діючи положення ст. 61 Земельного кодексу України, які дають можливість розміщення в ПЗС тимчасових споруд, які не є об`єктами нерухомості, а у даному випадку ще не є самочинними, оскільки розміщені на підставі Розпорядження Білгород-Дністровської РДА від 27.12.2006 за №1500/2006.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 17.06.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок на рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/926/21; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено справу №916/926/21 до розгляду на 02.10.2025 о 14:00 год. Крім того, вказаною ухвалою позивачам встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право протягом цього ж строку подати до суду заяви чи клопотання щодо процесуальних питань.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.10.2025 розгляд справи №916/926/21 відкладено на 04.12.2025 року о 14:00 год.
Однак, з огляду на технічну неможливість проведення судового засідання, призначеного на 04.12.2025, внаслідок відсутності зв`язку з підсистемою відеоконференцзв`язку ЄСІТС через мережу "Інтернет" в результаті технічного збою (недоступність сайту), зазначене судове засідання у справі №916/926/21 не відбулося, про що складено відповідні довідку судового засідання. У вказаній довідці також зазначено, що про дату, на яку буде призначено розгляд справи, учасники справи будуть повідомлені додатково.
Тому ухвалою суду від 08.12.2025 учасників справи №916/926/21 було повідомлено про те, що її розгляд відбудеться 18.02.2026 о 14:00 год.
Ухвалою суду від 18.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.04.2026 о 14:00 год.
Між тим, у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Савицького Я.Ф. 13.04.2026 відповідно до наказу голови суду від 06.04.2026 №53-в, зазначене судове засідання у справі №916/926/21 не відбулося, про що складено відповідну довідку судового засідання. У вказаній довідці також зазначено, що про дату, на яку буде призначено розгляд справи, учасники справи будуть повідомлені додатково.
Відповідно до ухвали суду від 14.04.2026, учасників справи №916/926/21 повідомлено, що її розгляд відбудеться 20.04.2026 о 14:30 год.
Ні прокурор, ні Маяківська сільська рада, ні Білгород-Дністровська РДА своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, відзивів суду не надали, але, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, 18.12.2025 прокурором заявлено клопотання про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу відносно представника відповідача – адвоката Кравченка Олексія Миколайовича, який, на переконання прокурора, зловживає своїми процесуальними правами та затягує розгляд справи, враховуючи подання до суду з боку зазначеного представника клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на підстави, що розцінюються прокурором як «введення суд в оману». З огляду на вказане, прокурор просить суд також постановити окрему ухвалу, яку направити до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката Кравченка О.М.
В свою чергу, 22.12.2025 адвокатом Кравченко О.М. подано до суду апеляційної інстанції заперечення на вищевказане клопотання прокурора, в якому представник відповідача, наводячи свої пояснення щодо викладених прокурором доводів, просить суд відмовити у задоволенні клопотання останнього про застосування заходів процесуального примусу до адвоката Кравченка О.М. та постановлення окремої ухвали відносно нього. Водночас, представник відповідача заявляє зустрічно аналогічне клопотання про постановлення окремої ухвали щодо працівників Одеської обласної прокуратури (виконавця – прокурора Євглевського Артема Васильовича та першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури Дяченко С.В., який завізував клопотання про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу відносно представника відповідача – адвоката Кравченка Олексія Миколайовича), обґрунтовуючи свої вимоги тиском прокурорів на представника Біляївської РО УТМР у даному спорі.
Розглянувши клопотання прокурора про застосування заходів процесуального примусу шляхом накладення на представника відповідача штрафу, колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно зі ст. 131 Господарського процесуального кодексу України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку, зокрема, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п. 2 ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У відповідності до ч. 2 вказаної статті, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Отже, чинний Господарський процесуальний кодекс України не містить визначення поняття «зловживання процесуальними правами», а визначає у ст. 43 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.
Основною ознакою зловживання процесуальними правами є, у тому числі: відсутність наміру вирішити реально існуючий спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору.
При цьому, суд зазначає, що у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №58/505 та від 28.04.2020 у справі №910/6245/19.
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.
Доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17). Основним критерієм для висновку про визнання дій зловживанням процесуальними правами є їх невідповідність завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, а саме перешкоджання судочинству (постанова Верховного Суду від 25.02.2025 у справі №917/542/22, ухвала КГС ВС від 24.07.2025 у справі №916/4873/24).
Перевірка обґрунтованості доводів, неведених у заявах і клопотаннях учасників справи, є насамперед завданням суду, який, зважаючи на результати такої перевірки, ухвалює відповідне процесуальне рішення.
У даному випадку судова колегія вважає, що сам лише факт звернення відповідача до суду з клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги не може бути достатнім для висновку про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами і, зважаючи на обставини, наведені відповідачем в обґрунтування цього клопотання, не можна однозначно стверджувати про наявність дій адвоката Кравченка О.М., спрямованих виключно на затягування розгляду справи. 
Суд приходить до висновку, що заявлення учасниками процесу тих чи інших клопотань є формою реалізації їхніх процесуальних прав.
Тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування заходів процесуального примусу (що належить до дискреційних повноважень суду) у вигляді штрафу до представника відповідача, як запропоновано прокурором, а відтак, - відмовляє у задоволенні відповідного клопотання прокурора.
Крім того, Господарським процесуальним кодексом передбачено можливість суду постановити окрему ухвалу.
Так, частинами 1, 5-7, 11 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.
Виходячи з аналізу змісту правових норм Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено винесення окремої ухвали за клопотанням сторін у справі та відсутнє посилання на порядок і строки розгляду такого клопотання. Судом самостійно встановлюються наявність обставин та підстав для винесення окремої ухвали, що визначені ст. 246 Господарського процесуального кодексу України. В даному випадку, з огляду на предмет спору та матеріали справи, таких обставин та підстав не вбачається.
З огляду на вказане, підстави для постановлення окремих ухвал відносно прокурора та представника відповідача відсутні.
У судове засідання 20.04.2026 з`явились лише прокурор и представник відповідача.
Представник БРО УТМР підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/926/21 - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Прокурор заперечував проти доводів апелянта та наполягав на залишенні оскаржуваного рішення без змін.
Представники Маяківської сільської ради та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені рівні та належні умови для надання усіх необхідних доказів, явка сторін не була визнана судом обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників позивачів.
У судовому засіданні 20.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 01.10.1993 №496-ХХІ «Про заходи по збереженню і розвитку природно-заповідного фонду області» затверджено перелік нововиявлених територій й об`єктів природно-заповідного фонду області місцевого значення, до якого, зокрема включено заповідне урочище "Дністровські плавні", площею 7 620,00 га.
Відповідно до Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні» заповідне урочище «Дністровські плавні» створене з метою збереження біологічного різноманіття й унікальних плавневих екосистем гирлової області ріки Дністер, що має важливе наукове, природоохоронне санітарно-екологічне, пізнавальне та естетичне значення.
Заповідне урочище "Дністровські плавні" було основою для створення в 1996-1997 роках Національного природного парку Нижньодністровський. Землі заповідного урочища відносяться до земель природоохоронного призначення і входять до складу природно-заповідного фонду Одеської області та України.
Статтями 8-11 Положення «Про заповідне урочище «Дністровські плавні» передбачено, що заповідне урочище «Дністровські плавні» розташовано в Біляївському (Біляївське лісництво 20, 23, 24, 26, 27, 28, 29 квартали площею 4374,3 га) та Білгород-Дністровському (Біляївське лісництво 30, 31 квартали площею 1094,4 га та землі держземзапасу 2150 га) районах Одеської області.
В межі заповідного урочища включені 6 км русла річки Дністер та 4 км русла річки Турунчук.
В межах заповідного урочища на території Білгород-Дністровського району розташовані:
осетрове господарство Одеського облрибкомбінату загальною площею 39,2 га (створене з цільовим природоохоронним призначення для відтворення осетрових риб та випуску їх в природні водойми річки Дністер;
мисливські будинки Біляївського товариства мисливців та рибалок, що підлягають перепрофілізації на охорону заповідного урочища та польову базу-лабораторію з проведенням екологічних інформаційно-освітніх програм;
митна та прикордонна служби, що виконують огляд пасажирського та річкового транспорту (сприяють охороні та підтримці заповідного режиму на території заповідного урочища).
Розпорядженням Білгород-Дністровської РДА від 03.11.2003 №1496/2003 затверджено Технічну документацію земельної ділянки, розташованої на території Білгород-Дністровського району загальною площею 2,1580 га, в тому числі 0,7943 га забудовані землі та надано Біляївській районній організації УТМР земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,1580 га, в тому числі 0,7943 га забудовані землі, розташовану поза межами населеного пункту на території Білгород-Дністровського району (47-й км автодороги Одеса-Рені), у довгострокове користування, на умовах оренди, строком на 49 років, під розміщення Єгерського пункту "Хатки". 
На підставі вказаного розпорядження, 20.09.2004 між Білгород-Дністровською РДА (орендодавець) та Біляївською районною організацією УТМР (орендар) було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, за умовами якого орендодавець зобов`язувався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області (п. 1 Договору).
Згідно з п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,1580 га, у тому числі 2,1580 під будівлями і дворами.
На земельній ділянці знаходиться об`єкти нерухомого майна немає, а також інші об`єкти інфраструктури: повітряна лінія електропередач (п. 3 Договору).
Пунктом 4 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду разом з будівлями та спорудами.
Договір укладено на 49 років (п. 8 Договору).
Вказаний Договір зареєстрований в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» записом від 20.09.2004 року за №259.
Відповідно до п. 13 Договору, земельна ділянка передається в оренду для розміщення Єгерського пункту "Хатки".
Цільове призначення земельної ділянки – землі водного фонду (п. 14 Договору).
Пунктом 15 Договору встановлені умови збереження стану об`єкта оренди – забороняється самовільна забудова земельної ділянки.
За приписами п. 16 Договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням технічної документації по передачі земельної ділянки. Підставою розроблення технічної документації по передачі земельної ділянки є розпорядження голови РДА від 03.11.2003 №1496/2003.
Приписами п. 19 Договору передбачено, що після припинення дії Договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
Згідно з п. 28 Договору, орендар має право, зокрема:
- за письмовою згодою орендодавця зводити виробничі та інші будівлі та споруди;
- отримувати доходи;
- здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.
До обов`язків орендаря відноситься, у тому числі: виконання встановлених щодо земельної ділянки обмежень в обсязі, передбаченому законом та цим Договором; дотримання режиму природоохоронного використання земель (п. 29 Договору).
За умовами п. 35 Договору, його дія припиняється шляхом розірвання за:
- рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яка істотно перешкоджає її використанню, а також підстав, визначених законом.
Пунктом 36 Договору встановлено, що розірвання Договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання Договору в односторонньому порядку є:
- нецільове використання земельної ділянки;
- несвоєчасна сплата орендної плати за земельну ділянку. 
Умовами п. 37 Договору визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни або розірвання Договору.
Відповідно до п. 40 Договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрі. Невід`ємною частиною договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень(обтяжень) у її використанні та встановлення земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація по передачі земельної ділянки у випадках, передбачених законом; акт приймання-передачі об`єкта оренди.
Зазначений Договір в подальшому був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко В.А. від 20.08.2014 за №15262973 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204657851208, номер запису про інше речове право: 6735414).
У матеріалах справи міститься технічна документація від 2003 по передачі земельної ділянки в довгострокове користування на умовах оренди, строком на 49 років, Біляївській районній організації УТМР під розміщення існуючого Єгерського пункту "Хатки", на території Білгород-Дністровського району – 47 км траси Одеса- Ізмаїл, виготовлена Одеським філіалом Українського державного інституту проектування садів та виноградників "УКРДІПРОСАД".
Зі вказаної Технічної документації вбачається, що Листом від 14.03.2002 за №35 Українське товариство мисливців та рибалок звернулось до Білгород-Дністровської РДА з проханням передати в довгострокову оренду строком на 49 років земельну ділянку, що знаходиться на автотрасі Одеса-Рені для обслуговування будівель та споруд єгерського пункту "Хатки".
З пояснювальної записки до Технічної документації вбачається, що даною земельною ділянкою, де фактично побудований єгерський пункт, РО УМТР користується з 1967 року. На час обстеження на земельній ділянці знаходяться будівлі на підставі акту прийому-передачі. В даний час будівлі використовуються для відпочинку мисливців та рибалок. Також зазначено, зокрема, що даною Технічною документацією передбачено передати земельну ділянку площею 2,1580 га, в тому числі під будівлями та дворами – 0,7943 га; код цільового використання земельної ділянки – 1.21.
Судова колегія звертає увагу на те, що станом на 2003 рік, діяв Український класифікатор цільового використання (УКЦВЗ), затверджений листом Держкомзему України від 24.04.1998 №14-1-7/1205, відповідно до якого код цільового використання земельної ділянки 1.21. мали землі «іншого призначення».
Також, в Технічній документації міститься довідка РО УМТР від 03.12.2002 №57, відповідно якої у березні 1991 Одеською обласною радою УООР передано безкоштовно на баланс за актом: будинок на р. Днестр 1969 року побудови та 6 дерев`яних будиночків 1987 років побудови.
У висновках Білгород-Дністровських районних відділів земельних ресурсів та і архітектури та містобудування по складенню технічної документації зазначено, що останні погоджують технічну документацію по передачі земельної ділянки на умовах оренди без будь-яких обмежень. Земельну ділянку слід використовувати тільки за цільовим призначенням.
В умовах відведення земельної ділянки вказано, що мета її використання – організація відпочинку мисливців та рибалок, обслуговування єгерського пункту (п. 1.2 Умов).
У Висновку державної землевпорядної експертизи від 30.12.2003 №1182, затвердженому начальником Одеського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України Пастушенко П.П., вказано, що даною земельною ділянкою, де фактично побудований єгерський пункт, районна організація УМТР користується з 1967 року. Межі та площа земельної ділянки, що передається в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років враховують фактично обстановку та необхідну територію для нормального функціонування єгерського пункту загальною площею 2.1580га, у тому числі, під будівлями та дворами – 0.7943 га, у тому числі в довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років – 2.1580 га із забудованих земель 0.7943 га. Земельна ділянка (фактично забудована) передається Біляївській районній організації УМТР за рахунок земель Білгород-Дністровського району під розміщення єгерського пункту “Хатки”.
Земельній ділянці з певними координатами 05.06.2014 присвоєно кадастровий номер 5120887400:01:005:0001, що вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру, наявного у матеріалах справи. Відповідно до цього Витягу цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 – 1.10.08 Для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; категорія земель – землі водного фонду, форма власності - державна; площа земельної ділянки - 2,1580 га; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлена 27.02.2014 року ФОП Павленко О.В. ; земельну ділянку зареєстровано 05.06.2014 Відділом Держземагенства у Білгород-Дністровському районі на праві власності Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області; документ, який є підставою виникнення права: рішення органу виконавчої влади розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.12.2013 №704/А-2013 (т.1 а.с. 191-192).
При цьому, з огляду на матеріали справи вбачається, що Розпорядженням Білгород-Дністровської РДА «Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту «Хатки» Біляївської РО УТМР» від 27.12.2006 за № 1500/2006 надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу (т. 4 а.с. 77).
У листі Державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області Міністерства Охорони Здоров`я України від 18.08.2006 за №3-1/2849 про розгляд проекту облаштування земельної ділянки під розміщення існуючого єгерського пункту «Хатки» на території Білгород-Дністровського району 47 км траси Одеса-Ізмаїл зазначено, що пункт «Хатки» існує ще з 1967 року, і на ньому станом на час надання цього листа вже знаходиться 36 будівель та споруд для тимчасового перебування мисливців. У цьому листі також вказано про отримання позитивних висновку і дозволу Одеського обласного управління по водному господарству від 08.10.2004 №9, висновку держуправління екології та природних ресурсів від 16.08.2006 за № 3682/03-06-12 (т. 4 а.с. 78).
У листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 13.11.2008 за №01112-2836 зазначено, що розміщенні дерев`яні будівлі Єгерського пункту “Хатки” Біляївської РО УТМР не відносяться до капітальних та не потребують дозволів на їх будівництво (т. 4 а.с. 75).
У листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 24.07.2009 за №05/1-3095 зазначено, що на підставі висновку, розробленому НПЦ «Екострой», споруди єгерського пункту «Хатки» призначені для сезонного (тимчасового) використання і відповідають вимогам СЕС та МЧС (т. 4 а.с. 79).
Згідно з висновком відділу містобудування та архітектури Білгород - Дністровської районної державної адміністрації від 24.09.2009 за №932 щодо проекту розвитку генерального плану існуючого єгерського пункту “Хатки” Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок, узгоджено, зокрема, проект розміщення 50 дерев`яних будинків, 16 елінгів для зберігання плавзасобів (т. 4 а.с. 76). 
Відповідно до Акту перевірки дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 23.06.2015 №000890, Біляївська РО УТМР здійснює земельне користування у повній відповідності до Договору оренди та норм діючого законодавства України (т. 4 а.с. 70-74).
Також, згідно Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 05.10.2015 ДАБІ (т.4 а.с. 80) на спірній земельній ділянці знаходяться дерев`яні не капітальні будинки.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, за інформацією Державної екологічної інспекції в Одеській області (лист від 31.08.2015 №1980/12) при візуальному огляду спірної земельної ділянки представником Інспекції встановлено існування 56 дерев`яних будинків з бетонною основою.
У матеріалах справи наявний лист Фізичної особи-підприємця Степанова Р.В. (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №013933 від 15.11.2018) від 30.11.2020 №215, відповідно до якого межа земельної ділянки з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 з боку траси Одеса-Ізмаїл до урізу річки Дністер в найменший ширині орендованої земельної ділянки становить 16 метрів, в найбільшій – 63 метра.
Апеляційним судом встановлено, що Указом Президента України «Про створення Нижньодністровського національного природного парку» від 13.11.2008 року юридичний статус запроектованих територій заповідного урочища «Дністровські плавні» втрачено, так як зазначена територія включена до національного природного парку «Нижньодністровський».
Питання меж заповідного урочища «Дністровські плавні» та перебування у його межах, зокрема, будівель та споруд Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок досліджувалось у 2010-2012 роках органами державної влади при розробленні Проекту зміни меж заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області.
Відповідно до наявних у матеріалах справи наукових обґрунтувань можливості змін меж заповідного урочища «Дністровські плавні», складених Одеським національним університетом ім. І.І. Мечникова від 28.10.2010 та від 12.08.2014, в заповідному урочищі знаходиться акваторія р. Дністер (6 км) і прилегла територія, включаючи полотно автомобільної дороги Одеса-Рені з відповідною смугою відчуження на ділянці від 43 км до 51 км. Уся ця територія по суті є техногенною зоною, на якій знаходиться ділянка колишнього осетрового господарства з будівлями і спорудами (біля 40 га), митна та прикордонна служба з будівлями і спорудами, будівлі єгерського пункту мисливського господарства Біляївської районної організації Одеської обласної організації УТМР (27 домівок), приватна територія (біля 4 га) та траси зв`язку й дві смуги ЛЕП. 
Рішенням Одеської обласної ради від 14.02.2013 №738-VІ скасовано статус об`єкта заповідного фонду місцевого значення частини заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області площею 158.3649 га, яка зазнала техногенного впливу і не може використовуватись за своїм цільовим призначенням, та оголошено природну територію земель водного фонду (Дністровський лиман) площею 158.3649 га об`єктом природо-заповідного фонду місцевого значення.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 у справі №815/3807/13-а за позовом прокурора скасовано рішення Одеської обласної ради від 14.02.2013 №738-VІ.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, на час звернення прокурора до суду з даним позовом та розгляду справи, межі заповідного урочища “Дністровські плавні” не встановлені в натурі.
Судовою колегією з`ясовано, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі №815/7292/16 визнано протиправними дії Державного управління охорони природного середовища Одеської області щодо затвердження Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні». 
У зазначеній адміністративній справі судом також було встановлено, що до Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні», затвердженого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області 10.03.1994, у тому числі, включено об`єкти нерухомості, котрі належать БРО УТМР.
Однак, будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, яка саме частина або вся земельна ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 знаходиться в межах заповідного урочища «Дністровські плавні» та національного природного парку «Нижньодністровський» в матеріалах справи не міститься.
Водночас, згідно із Проектом землеустрою щодо організації і встановлення меж території Нижньодністровського національного природного парку, що виготовлений у 2021 році ТОВ “Південний інститут ґрунтів і ґрунтоведення” на підставі Розпорядження Одеської обласної державної адміністрації “Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж Нижньодністровського національного природного парку” від 20.10.2010 за №998/А2010 на території Білгород-Дністровського, Біляївського, Овідіопольського районів, ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 не входить до меж парку, про що свідчать геодезичний план і кадастрові плани вказаного проекту.
Також у листі №21 від 10.02.2022 ТОВ “Південний інститут ґрунтів і грунтоведення” зазначило, що земельна ділянка площею 2,1580 га з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 за даними Державного земельного кадастру та матеріалами проектної документації знаходиться поза межами Ніжньодністровського національного природного парку, а заповідне урочище “Дністровські плавні” повністю увійшло до складу Ніжньодністровського національного природного парку.
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації «Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність Маяківської територіальної громади Одеського району Одеської області в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області» від 30.04.2021 №453/од-2021 передано у комунальну власність Маяківської територіальної громади Одеського (колишнього Біляївського) району Одеської області в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області земельну ділянку державної власності кадастровий номер 5120887400:01:005:0001 площею 2,1580 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, 47 км траси Одеса-Ізмаїл, цільове призначення «для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей». 
В червні 2021, зазначаючи, що відповідач допустив забудову земельної ділянки, наданої в оренду для розміщення Єгерського пункту “Хатки, та яка перебуває у межах прибережної захисної смуги, чим порушив приписи Земельного та Водного кодексів України, а також здійснив нецільове використання земельної ділянки, що свідчить про наявність підстав для розірвання договору, прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом.
При цьому, прокурором долучено до матеріалів справи договори суборенди від 2014 щодо часток земельної ділянки з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001, які укладені між відповідачем та фізичними особам – членами БРО УТМР та на підставі яких за певними фізичними особами зареєстровано речове право суборенди частин спірної земельної ділянки. Таке право зареєстровано у відповідності до цільового призначення - землі рекреаційного призначення.
За вказаними договорами суборенди: цільове призначення земельних ділянок - «для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей»; земля надана у строкове платне володіння і користування без зміни цільового призначення. У кожному договорі суборенди зазначена відповідна площа частини земельної ділянки, яка передана в суборенду; частина земельної ділянки в суборенду передана зі згоди Білгород-Дністровської районної державної адміністрації.
Також, прокурором до матеріалів даної справи долучено відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якими окремими фізичними особами у період 2016-2018 набуто право власності на самочинне будівництво - дачні будинки, які знаходяться на орендованій земельній ділянці в межах її часток, наданих в суборенду фізичним особам – членам БРО УТМР.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відповідних об`єктів, дачні будинки не відносяться до об`єктів житлової нерухомості.
Водночас, судовою колегією з`ясовано також, що прокуратурою подано 13 тотожних позовів до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, Білгород Дністровської районної державної адміністрації до фізичних осіб – членів БРО УТМР про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та знесення самочинного будівництва (цивільні справи за №495/4971/21, №495/4977/21, №495/4980/21, №495/4985/21, №495/4987/21, №495/4989/21, №495/4991/21, №495/4993/21, №495/4995/21, №495/4997/21, №495/4999/21, №495/5001/21, №495/5003/21).
За результатами розгляду вказаних справ прокурору відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо припинення права власності на споруди та визнання їх самовільними із знесенням цих споруд.
Рішення у даних справах підтримані постановами Одеського апеляційного суду, якими відмовлено у задоволенні апеляційних скарг прокурора.
У справах №495/4980/21 та №495/4997/21 позиція щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо припинення права власності на споруди та визнання їх самовільними із знесенням цих споруд підтримана Верховним Судом у постановах від 21.02.2024 та від 01.04.2026 відповідно.
В інших справах станом на даний час рішення міськрайонного суду в суді касаційної інстанції прокурором не оскаржені.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).
Статтями 24, 25 вказаного Закону визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (ч.3, ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі»).
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 141 Земельного кодексу України визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати. 
Водночас, згідно із частинами 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Верховний Суд в постанові від 24.06.2020 у справі №922/2216/19 зробив висновок, що за змістом ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України підставами для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є (1) істотне порушення договору другою стороною або (2) встановлення умовами договору або законом конкретних випадків, настання яких є підставою для ініціювання стороною процедури примусового розірвання договору. При цьому, у першому випадку сторона має довести обставину істотності порушення договору, тоді як у другому випадку достатнім є факт настання певної прямо передбаченої договором (законом) в якості підстави для розірвання договору обставини.
У даному випадку підставами для розірвання договору оренди землі від 20.09.2004 за рішенням суду прокурор вважає нецільове використання орендарем земельної ділянки, оскільки останнім допущено розміщення (будівництво) на орендованій земельній ділянці об`єктів нерухомості членами БРО УТМР, враховуючи перебування земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги. Також, прокурор посилався на те, що розміщення дачних будинків на спірній земельній ділянці суперечить режиму використання території природно-заповідного фонду - заповідного урочища «Дністровські плавні». 
У цьому контексті судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення спірного договору оренди від 20.09.2004), землі України за основним цільовим призначенням поділялись на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 
Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення.
Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.
Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.
Як зазначалось вище, пунктом 1 спірного Договору оренди зазначено, що в оренду надається земельна ділянка водного фонду, яка знаходиться на території Білгород-Дністровського району - 47 км траси Одеса-Ізмаїл Одеської області.
Аналогічні відомості зазначені у Розпорядженні Білгород-Дністровської РДА від 03.11.2003 №1496/2003, яким затверджено Технічну документацію спірної земельної ділянки та вирішено надати останню в довгострокову оренду Біляївській районній організації УТМР під розміщення Єгерського пункту "Хатки".
Наведене узгоджується з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2014 за № НВ-5101162302014 у розділі “Загальні відомості про земельну ділянку”.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України (в редакціях на час укладення спірного договору оренди) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.
Водночас, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється (ч.ч. 1, 2 ст. 60 Земельного кодексу України у редакції, чинній станом на час укладення спірного договору оренди).
Аналогічні положення містяться у ст. 88 Водного кодексу України.
При цьому, за ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України (у вказаній редакції) розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.
Вищенаведені приписі законодавству унормовуються з аналогічними положеннями відповідного законодавства в редакціях, чинних станом на даний час.
У даному випадку відсутній проект землеустрою на підтвердження того, що земельна ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 розташована в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер, на чому наполягає прокурор, проте, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 29.03.2017 у справі №6-1590цс16, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, а відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Така позиція також сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №469/1393/16-ц.
На підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель, що входять в прибережні захисні смуги прокурор посилається на лист Фізичної особи-підприємця Степанова Р.В. (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №013933 від 15.11.2018) від 30.11.2020 №215, відповідно до якого межа земельної ділянки з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 з боку траси Одеса-Ізмаїл до урізу річки Дністер в найменший ширині орендованої земельної ділянки становить 16 метрів, в найбільшій – 63 метра.
Однак, судова колегія звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП Степанов Р.В. мав доступ до земельної ділянки з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001, яка знаходиться в оренді у БРО УТМР; що ФОП Степанов Р.В. обізнаний про кримінальну відповідальність за надану інформацію; у цьому листі не зазначено, яким чином проводилось відповідно вимірювання, якими приладами тощо.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь – які висновки судової земельно – технічної експертизи про щодо вирішення питання віднесення спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги. 
Отже, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б однозначно могли стверджувати про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 знаходиться в межах прибережної захисної смуги ріки Дністер та має особливий режим використання.
Крім того, прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах заповідного урочища “Дністровські плавні” і має статус територій та об`єкту природно-заповідного фонду.
Згідно зі ст. 5 Закону України Про природно-заповідний фонд України, завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до зазначеного Закону.
Однак, як зазначалось вище, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі №815/7292/16, позов Біляївської РО УТМР до Одеської ОДА, Департаменту екології та природних ресурсів Одеської ОДА про визнання протиправними дій щодо затвердження Положення про заповідне урочище «Дністровські плавні», в тому числі, в частині невідповідності діючому законодавству України і в частині включення земельної ділянки, орендованої Біляївською РО УТМР (з Єгерським пунктом «Хатки») з іншими територіями, що зазнали техногенного впливу, до складу заповідного урочища «Дністровські плавні» був задоволений. 
В процесі судового провадження було встановлено, що включення за Положенням про заповідне урочище «Дністровські плавні» до складу урочища територій, що зазнали техногенного впливу - полос відведення автошляху Одеса - Рені, електромережі ВЛ 110 кВ Старокозаче Канал, Єгерського пункту «Хатки», споруд, шляхів, лінійних та інших об`єктів транспорту і зв`язку, стоянки транспорту, структур з пересуванням механічних транспортних засобів, інших видів штучного шумового впливу, що перевищують установлені нормативи, суперечить статтям 16, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Одеським окружним адміністративним судом було встановлено, що відповідно до наукових обґрунтувань можливості змін меж заповідного урочища «Дністровські плавні», складених Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова від 28.10.2010 та від 12.08.2014, в заповідному урочищі знаходиться акваторія річки Дністер (6 км) і прилегла територія, включаючи полотно автомобільної дороги Одеса - Рені з відповідною смугою відчуження на ділянці від 43 до 51 км. Уся ця територія є техногенною зоною, на якій знаходиться ділянка колишнього осетрового господарства з будівлями і спорудами (біля 40 га), житлова зона села «Удобне-2» (вулиця Плавнева), митна та прикордонна служба з будівлями і спорудами, будівлі єгерського пункту мисливського господарства Біляївської районної організації Одеської обласної організації УТМР (27 домівок), приватна територія (біля 4 га) та траси зв`язку й дві смуги ЛЕП. По суті, перетворена господарською діяльністю територія, що існує вже тривалий час, в межах якої неможливо забезпечити дотримання вимог статей 16 і 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», за яких на території заповідного урочища забороняється будь-яка діяльність, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах, включених до їх складу.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що зазначені господарські об`єкти не повинні були включатись до складу території заповідного урочища, або створюваній заповідній території можливо було надати іншу категорію.
Одеський окружний адміністративний суд виходив з того, що те що території площею 158,3649 га, які зазнали техногенного впливу, не можуть використовуватися як землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а тому повинні знаходитися за межами заповідного урочища «Дністровські плавні», підтверджується поданням Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області від 04.12.2012 №1165/05 та від 31.01.2013 №47/02-05, експертним висновком щодо змін меж території заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області, розробленим державним підприємством «Науково-дослідний центр екологічного маркетингу і інжинірингу» від 22.11.2012 №20, науковим обґрунтуванням можливості зміни меж заповідного урочища «Дністровські плавні» від 28.10.2010, розробленим Одеським національним університетом ім. І.І. Мечникова, науковим обґрунтуванням на зміну меж заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району Одеської області від 24.11.2012 №113.005/03, розробленим Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління від 06.02.2013 №102, клопотанням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 05.11.2012 №3491/08-19/1/6735, актом обстеження території заповідного урочища «Дністровські плавні» на території Білгород-Дністровського району, затвердженим головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, погодженням суміжного постійного користувача земельної ділянки - державного підприємства «Одеське лісове господарство» від 10.01.2013 №8, погодженням Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.12.2012 №25099/09/10-12.
Апеляційним господарським судом у даній справі встановлено і прокурором не спростовано факт того, що станом на теперішній час межі заповідного урочища «Дністровські плавні» не встановлені в натурі.
Водночас, у відповідності до ст.ст. 7, 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
З метою визначення та обґрунтування заходів щодо провадження відповідно до законодавства та вимог міжнародних договорів природоохоронної, науково-дослідної, рекреаційної, господарської діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, а також стратегії розвитку об`єкта природно-заповідного фонду на десять років розробляється проект організації території об`єкта природно - заповідного фонду.
Як вже було зазначено вище, у відповідності до Указу Президента України «Про створення Нижньодністровського національного природного парку» від 13.11.2008 року юридичний статус запроектованих територій заповідного урочища «Дністровські плавні» втрачено, так як зазначена територія включена до національного природного парку «Нижньодністровський».
Водночас, згідно з Проектом землеустрою щодо організації і встановлення меж території Нижньодністровського національного природного парку, що виготовлений в 2021 році ТОВ «Південний інститут ґрунтів і грунтоведення» на підставі Розпорядження від 20.10.2010 за №998/А2010 Одеської ОДА «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж Нижньодністровського національного природного парку на території Білгород-Дністровського, Біляївського, Овідіопольського районів, ділянка з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 не входить до меж парку, про що свідчать геодезичний план і кадастрові плани вказаного проекту.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що ТОВ «Південний інститут ґрунтів і грунтоведення» є землевпорядною та геодезичною організацією, яка єдина мала повноваження встановлювати межі, розташування та склад складових земель національного природного парку «Нижньодністровський».
Також у листі №21 від 10.02.2022 ТОВ “Південний інститут ґрунтів і грунтоведення” зазначило, що земельна ділянка площею 2,1580 га з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 за даними Державного земельного кадастру та матеріалами проектної документації знаходиться поза межами Ніжньодністровського національного природного парку, а заповідне урочище “Дністровські плавні” повністю увійшло до складу Ніжньодністровського національного природного парку.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що під час розгляду справи будь-якими достовірними та належними письмовими доказами прокурором не доведено факту розташування земельної ділянки площею 2,1580 га з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 в межах заповідного урочища «Дністровські плавні» та національного природного парку «Нижньодністровський», позивачем не надано також будь-якого висновку судової землевпорядної експертизи, яка б про це свідчила.
Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у справах №495/4980/21 та №495/4997/21.
Наведене підтверджується і у постанові від 03.07.2019 у справі №822/1186/16 (провадження МК/9901/24450/18), в якій Верховний Суд виснував, що відсутність документації на підтвердження меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду унеможливлює встановлення факту того, що обстеження відбулось саме на об`єкті природно-заповідного фонду.
Щодо твердження прокурора про те, що відповідачем на спірній земельний ділянці допущено самочинне будівництво капітальних споруд членами БРО УТМР, то судова колегія звертає увагу на те, що Розпорядженням Білгород-Дністровської державної адміністрації «Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого Єгерського пункту «Хатки» БРО УТМР» від 27.12.2006 за №1500/2006, надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу.
Тобто, не можна стверджувати про те, що відповідне розміщення є самочинним будівництвом, оскільки можливість такого розміщення дерев`яних будинків на спірній земельній ділянці була узгоджена з відповідним органом, з подальшим отриманням позитивного рішення.
При цьому, пунктом 2 Договору встановлено, що в оренду відповідачу передається земельна ділянка загальною площею 2,1580 га, у тому числі 2,1580 під будівлями і дворами. Пунктом 4 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду разом з будівлями та спорудами. Аналогічні відомості щодо складу угідь зазначено розпорядженні Білгород-Дністровської РДА від 03.11.2003 №1496/2003, яким затверджено Технічну документацію земельної ділянки, розташованої на території Білгород-Дністровського району загальною площею 2,1580 га, в тому числі 0,7943 га забудовані землі та надано Біляївській районній організації УТМР земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,1580 га, в тому числі 0,7943 га забудовані землі, розташовану поза межами населеного пункту на території Білгород-Дністровського району (47-й км автодороги Одеса-Рені), у довгострокове користування, на умовах оренди, строком на 49 років, під розміщення Єгерського пункту "Хатки". 
Відтак, станом на момент передачі спірної земельної ділянки в оренду, остання вже мала забудову – розміщенні на неї об`єкти нерухомого майна, що підтверджується також довідкою БРО УМТР від 03.12.2002 №57 та Технічною документацією, розробленою у 2003 році.
Більш того, судова колегія зауважує, що виходячи з матеріалів вказаної Технічної документації по передачі спірної земельної ділянки в довгострокове користування на умовах оренди БРО УТМР під розміщення існуючого Єгерського пункту "Хатки" вбачається, що остання передається для обслуговування будівель та споруд єгерського пункту "Хатки"; мета використання земельної ділянки – організація відпочинку мисливців та рибалок, обслуговування єгерського пункту; земельною ділянкою, де фактично побудований єгерський пункт, РО УМТР користується з 1967 року; станом на час відведення земельної ділянки в оренду на останній знаходяться будівлі, які використовуються для відпочинку мисливців та рибалок. Така інформація також вбачається із висновку державної землевпорядної експертизи від 30.12.2003 №1182, затвердженому начальником Одеського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України Пастушенко П.П.
У відповідності до Статуту БРО УТМР, наявного у матеріалах даної справи, відповідач може, серед іншого, споруджувати мисливсько-рибальські бази … інші об`єкти, необхідні для виконання статутних завдань Товариства; користується закріпленими мисливськими і риболовними угіддями для ведення мисливського і рибного господарства та розвитку мисливського і рибальського спорту; організує в закріплених угіддях спортивне і любительське полювання, спортивне і любительське рибальство, а також здачу хутра, дичини та риби заготівельним організаціям; обладнує будинки, кімнати, куточки мисливців і рибалок.
Отже, існування відповідних будинків, зокрема, для розміщення членів БРО УТМР закріплено як Статутом відповідача – для здійснення безпосередньо своїй діяльності, так і було передбачено ще до отримання відповідачем в оренду спірної земельної ділянки, оскільки в оренду була передана земля зі вже існуючими будівлями, які використовувались для відпочинку мисливців та рибалок.
Окремо судова колегія звертає увагу на те, що виходячи з матеріалів справи, не можна встановити, які саме на час укладення договору оренди об`єкти нерухомості, зокрема, будинки рибалки, були відсутні на спірній земельній ділянці.
В подальшому, як зазначалось вище, був отриманий дозвіл на розміщення додаткових дерев`яних будинків, які не є капітальними, що підтверджується листом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 13.11.2008 за №01112-2836, в якому зазначено, що розміщенні дерев`яні будівлі Єгерського пункту «Хатки» Біляївської РО УТМР не відносяться до капітальних та не потребують дозволів на їх будівництво; висновку відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24.09.2009 за №932 щодо проекту розвитку генерального плану існуючого Єгерського пункту «Хатки» БРО УТМР, яким узгоджено проект розміщення 50 дерев`яних будинків, 16 елінгів для зберігання плавзасобів; листом  Міністерства регіонального розвитку та будівництва України в особі Інспекції ДАБІ в Одеській області від 24.07.2009 за №05/1-3095, в якому зазначено, що споруди єгерського пункту «Хатки» призначені для сезонного (тимчасового) використання і відповідають вимогам СЕС та МЧС; актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 05.10.2015 ДАБІ, відповідно до якого на спірній земельній ділянці знаходяться дерев`яні не капітальні будинки.
У матеріалах даної справи відсутні належні докази, які б свідчили про капітальність існуючих будівель. Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначені дачні будинки не відносяться до об`єктів житлової нерухомості.
Тому, апеляційна колегія критично ставиться до тверджень прокурора про те, що дерев`яні будівлі Єгерського пункту "Хатки" Біляївської РО УТМР відносяться до капітальних, відповідне будівництво є самочинним.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що Біляївська РО УТМР має право розміщувати на спірній земельній ділянці некапітальні споруди, які використовуються для потреб спортивної рибалки.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Розпорядження Білгород-Дністровської РДА про передачу в оренду спірної ділянки від 03.11.2003 №1496/2003 станом на даний час є законним, не скасованим та таким, що не оскаржено в судовому порядку. Розпорядження Білгород–Дністровської державної адміністрації “Про затвердження містобудівного обґрунтування розвитку існуючого єгерського пункту “Хатки” Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок” від 27.12.2006 року за № 1500/2006, яким надано дозвіл на розміщення дерев`яних будівель некапітального типу, на теперішній час є також законним та не скасованим в судовому порядку.
Таким чином, відповідачем не порушено умов п. 15 Договору оренди від 20.09.2004, яким орендарю забороняється самовільна забудова земельної ділянки, а навіть узгоджується з п. 28 Договору, за яким орендар має право за письмовою згодою орендодавця, зокрема, зводити виробничі та інші будівлі та споруди.
Більш того, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що саме відповідач виступав забудовником ділянки або здійснював на орендованій земельній ділянці замовлення будь-якого будівництва.
Матеріали справи свідчать лише, що відповідач уклав з фізичними особам – членами БРО УТМР договори суборенди часток земельної ділянки з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001, що у даному випадку не заборонено ні умовами Договору оренди від 20.09.2004 (суборенда надана зі згоди основного орендодавця - Білгород-Дністровської РДА), ні чинним законодавством.
Щодо твердження прокурора про зміну відповідачем цільового призначення спірної земельної ділянки, а за умовами Договору оренди підставами для розірвання останнього є не цільове використання земельної ділянки.
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії (ч. 1 ст. 18 Земельного кодексу України в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Як зазначалось вище, статтею 19 Земельного кодексу України визначені основні категорії земель України, серед яких визначають, зокрема, землі оздоровчого призначення (г); землі рекреаційного призначення (ґ); землі лісового фонду (е); землі водного фонду (є).
За спірним Договором оренди, цільове призначення земельної ділянки – землі водного фонду (п. 14 Договору).
Водночас, в межах категорій землі поділяються на конкретні види (коди КВЦПЗ), що регулюють правовий статус та використання земель.
Суд зазначає, що види цільового використання земель на момент розроблення у 2003 році Технічної документації спірної земельної ділянки та укладення спірного Договору оренди у 2004 році, визначались відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ), затвердженого листом Держкомзему України від 24.04.1998 № 14-1-7/1205.
У Технічній документації зазначено про земельну ділянку площею 2,1580 га, в тому числі під будівлями та дворами – 0,7943 га з кодом цільового використання земельної ділянки – 1.21.
Судова колегія зазначає, що відповідно до УКЦВЗ код цільового використання земельної ділянки 1.21. мали землі «іншого призначення».
Разом з тим, судова колегія зазначає, що в України діяло кілька класифікаторів.
Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (КВЦПЗ). Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 КВЦПЗ код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
В подальшому, - Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, який діє відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 №821 із змінами із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №1077 від 27.09.2022, №106 від 04.02.2023 (додаток 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051).
Введення в дію Класифікатора припиняє чинність КВЦПЗ та УКЦВЗ.
11.02.2021 Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 доповнено додатком 58 - Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила їх застосування, у якому визначено, що вид цільового призначення земельної ділянки - визначений відповідно до встановлених законом вимог конкретний напрям використання земельної ділянки та її правовий режим в межах відповідної категорії земель та функціонального призначення територій.
З інформації, наявної у Державному земельному кадастрі станом на 05.06.2014 вбачається, що27.02.2014 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) і останньої присвоєно кадастровий номер 5120887400:01:005:0001, землю віднесено до категорії – землі водного фонду, цільове призначення земельної ділянки – 1.10.08 Для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей.
При цьому, категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються у випадках, установлених законодавством, у межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, детальним планом території.
Під час розроблення проекту землеустрою та формування земельної ділянки визначення її виду цільового призначення здійснюється розробником документації із землеустрою та містобудівної документації (детального плану території та/або його планувальних рішень у складі комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади) згідно з рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення відповідної документації.
Для приведення у відповідність цільового призначення земельної ділянки із Класифікатором, у разі коли таке цільове призначення визначене відповідно а також у разі коли таке цільове призначення визначено до набрання чинності УКЦВЗ, Державному кадастровому реєстраторові подаються:
- заява за формою згідно з додатком 12 до Порядку ведення Державного земельного кадастру;
- електронний документ з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки відповідно до Класифікатора;
- лист структурного підрозділу Держгеокадастру, який здійснює повноваження на відповідній території, щодо можливості визначення цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікатором, який надається на запит власника або користувача земельної ділянки з урахуванням матеріалів формування земельної ділянки.
Пунктом «б» ч.2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-IV від 07.06.2011 року передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:1) на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок - щодо земельних ділянок, які формуються; 2) на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); 3) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.
Таким чином, встановленим вид цільового призначення земельної ділянки вважається з моменту прийняття відповідного рішення органом державної влади, органом місцевого самоврядування, власником земельної ділянки в межах повноважень, визначених законодавством, та внесення відповідних відомостей про її цільове призначення до Державного земельного кадастру.
Код виду цільового призначення спірної земельної ділянки 10.08 (Для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей) належить до категорії 10 "Землі водного фонду".
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації «Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність Маяківської територіальної громади Одеського району Одеської області в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області» від 30.04.2021 №453/од-2021 передано у комунальну власність останньої земельну ділянку з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001 площею 2,1580 га, з цільовим призначенням «для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей». 
Отже, судова колегія наголошує на тому, що землі водного фонду можуть надаватись в користування (оренду), зокрема, для рибогосподарських потреб, будівництва гідротехнічних споруд, рекреації тощо.
Категорія земель є більш загальним поняттям, що характеризує землю за її основним цільовим призначенням, визначеним законом. Вид цільового призначення — це конкретний спосіб використання ділянки, визначений класифікатором. Кожній ділянці присвоюється один вид.
Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України "Про охорону навколишнього природнього середовища" рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму.
Отже, судова колегія враховує, що рекреаційна зона — це землі, які використовуються для організації відпочинку та оздоровлення людей. Вони включають в себе парки, зелені зони, курорти, пляжі, природні території та інш. Такі зони знижують стрес та зберігають здоров`я населенню, оскільки вони забезпечують можливість для відпочинку на природі, фізичних вправ та контакту з довкіллям.
Матеріали справи не містять жодної інформації про внесення змін щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.
Як зазначалось вище, спірна земельна ділянка надавалась відповідачу для розміщення та обслуговування єгерського пункту «Хатки, а також для відпочинку мисливців та рибалок, а у Статуті відповідача передбачено як спорудження мисливсько-рибальської бази (що також узгоджено і умовами Договору оренди), так і здійснення розвитку мисливського і рибальського спорту; організація в закріплених угіддях спортивних і любительських полювання та рибальства, обладнання будинків мисливців і рибалок, що цілком відповідає цільовому призначенню спірної земельної ділянки.
Відповідно до договорів суборенди земельної ділянки, укладених між БРО УТМР (орендарем) та суборендарями – членами БРО УТМР (фізичними особами), в суборенду (користування) передаються окремі площі (частини) спірної земельної ділянки, з цільовим призначенням «для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей» без зміни цільового призначення.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час розгляду даної справи за суборендарями (фізичними особами) на підставі укладених договорів суборенди зареєстровані речові права суборенди визначених часток спірної земельної ділянки Опис об`єкта іншого речового права: суборенда частини земельної ділянки для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей з визначеною площею.
Згідно з положеннями ст.ст. 141, 143 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою може бути використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Проте, у даній справі відсутні докази того, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.
Підсумовуючи усе вищезазначене, судова колегія зазначає, що всі некапітальні споруди, які розташовані на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 5120887400:01:005:0001, розміщені законним чином, не є самочинними, та їхнє існування передбачене умовами договору оренди і не порушує земельного та природоохоронного законодавства, що підтверджує безпідставність позову прокуратури, який не підлягає задоволенню.
Судова колегія виходить з того, що право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин (пункт 6.44 постанови Великої палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 920/418/19).
Наведене безпідставно не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.
За приписами ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Нормою ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для даної справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв`язку з чим дійшов висновків, невідповідних обставинам даної справи, в наслідок чого здійснено помилковий висновок про наявність підстав для розірвання договору оренди та про задоволення похідних від цього вимог – про скасувати рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації за відповідачем права оренди на спірну земельну ділянку та припинення права оренди.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/926/21 – скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації.
Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на задоволення апеляційної скарги, судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача у справі - Одеську обласну прокуратуру.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок задовольнити. 
Рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/926/21 скасувати.
У задоволенні позовних вимог Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації до Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок про розірвання договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, припинення права оренди земельної ділянки – відмовити.
Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь Біляївської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 10 215,00 грн.
Доручити Господарському суду Одеської області відати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 22.04.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.