Справа № 139/754/25
Провадження № 22-ц/801/548/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ліщина Т. П.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

10 березня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ліщини Т.П., 
у справі №139/754/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Свеа Фінанс» звернулося в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28.05.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 4690630 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 12 600,00 грн. Строк кредитування: 350 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в порядку і на умовах кредитного договору, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.
24.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-36/24, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором.
Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4690630 від 28.05.2024 становить: за сумою кредиту – 12 600,00 грн, за відсотками – 39 879,00 грн, за пенею, штрафом – 6 300,00 грн. Загальна заборгованість складає 58 779,00 грн.
Оскільки позичальником порушено умови договору та станом на дату подання позовної заяви до суду дана заборгованість не сплачена, вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4690630 від 28 травня 2024 року в розмірі 52 479 (п`ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 2 162 (дві тисячі сто шістдесят дві) гривні 71 копійка.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до нього, як до військовослужбовця штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не застосовуються (не нараховуються).
Вважає незаконним нарахування відсотків, що перевищує 1% денної процентної ставки та таким, що не відповідає ЗУ «Про споживче кредитування» .
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від позивач не надходив. 
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 02 лютого 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30- ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (58 779 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 28.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4690630 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Пунктом 1.1. зазначеного договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Кредитний договір підписаний відповідачем 28.05.2024 о 22:07:12 год. електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «13184».
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в сумі 12 600,00 грн строком на 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів (п. п. 1.2., 1.3. договору).
Пунктом 1.4. договору визначено, що тип процентної ставки - фіксована. 
За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору - 350 днів. 
Згідно з п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом – 10 911,61 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 78 750,00 грн (п. п. 1.5., 1.6. договору).
Відповідно до п. 1.2. договору товариство надає відповідачу грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
У п. п. 2.1., 2.5. договору сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . Кредит вважається погашеним у день отримання товариством коштів у погашення заборгованості за кредитом.
Як вбачається з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.12.2024 № 1-2612, між ним та ТОВ «Лінеура Україна» 12.03.2019 укладено договір № ФК-П-19/03-01 про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку. На виконання зазначеного договору 28.05.2024 за дорученням ТОВ «Лінеура Україна» на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» успішно перерахувало кошти в сумі 12600,00 грн. 
Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4690630 від 28.05.2025, проведеним за період з 28.05.2024 до 24.12.2024 підтверджується, що відповідач не виконав умов кредитного договору з повернення кредитних коштів та інших нарахованих на підставі цього договору платежів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 58779,00 грн, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 12600,00 грн, за відсотками в розмірі 39879,00 грн та за пенею, штрафом в розмірі 6300,00 гривень.
Згідно з п/п 5.1.3. договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
24.12.2024 ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Свеа фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 01.02-36/24, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором. 
Згідно з п/п. 3.1.1. договору факторингу права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у п. 2.2. цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами. 
Реєстром боржників до договору факторингу № 01.02-36/24 від 24.12.2024 підтверджується, що ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Свеа фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором № 4690630 від 28.05.2024 до ОСОБА_1 , загальний розмір заборгованості за яким складає 58 779,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12 600,00 грн, за відсотками – 39 879,00 грн, зі сплати штрафу – 6 300,00 грн.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам не повністю. 
Частково задовольняючи позовні вимоги TOB «Свеа фінанс», суд першої інстанції виходив із їх доведеності.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що рішення суду оскаржено в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів, то в іншій частині судове рішення перегляду в апеляційному порядку не підлягає.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, факт укладення кредитного договору.
Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить з наступного.
Заперечуючи щодо стягнення відсотків за користування позикою, відповідач зазначав про те, що він є військовослужбовцем та звільнений від сплати відсотків за користування кредитом.
Колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, з огляду на таке.
Так, частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент укладення договору позики) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) зробив висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Відповідачем до апеляційної скарги долучено копію довідки, командиром в/я НОМЕР_3 від 13.11.2025 №3559, у якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ ч НОМЕР_3 з 12.04.2025 року (а.с. 72).
Також долучено копію військового квитка серії НОМЕР_4 .
Тобто з поданих документів вбачається, що на момент укладення кредитного договору № 4690630 від 28 травня 2024 року відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувались пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Окрім того, вказану суму процентів за користування кредитом нараховано в період дії договору з 28 травня 2024 року по 24 грудня 2024 року, тобто до отримання статусу учасника бойових дій, а тому положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього можуть поширюватись лише з моменту, коли він почав військову службу.
Відтак відсутні підстави для висновку про порушення прав відповідача як військовослужбовця при нарахуванні відсотків за користування кредитом.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих позивачем відсотків суперечить частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Крім того, положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року денна процентна ставка не мала б перевищувати 2,5%, а з 23 квітня 2024 року до 21 серпня 2024 року – 1,5%. 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем застосовано денну процентну ставку 1,5 процента за весь період нарахування заборгованості з 28 травня 2024 року по 24 грудня 2024 року, тобто в період часу з 22 серпня 2024 року позивач нараховував відсотки, розмір яких перевищує максимальну денну процентну ставку, що передбачена Законом. 
Отже за відповідний період замість нарахованих позивачем 189 грн (12 600 грн *1,5/100), мали б нараховуватися проценти в розмірі 126 грн на день (1% від 12 600 грн).
Таким чином, за період часу з 22 серпня по 24 грудня 2024 року (125 днів) розміру процентів, нарахованих відповідно до вимог Закону становитиме 15 750 грн (12 600 * 1% *125 днів), а не 23 625 грн, тобто на 7 875 менше, а розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача становитиме 32 004 грн. 
Зазначені обставини справи і норми закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, який не звернув уваги, що нарахований позивачем розмір процентів перевищує встановлену законом максимальну денну процентну ставку. 
Отже оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру процентів, що підлягають стягненню з відповідача, а відтак і загальної суми стягнення. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частковою 
Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року змінити в частині суми стягнення, визначивши, що до стягнення підлягає заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4690630 від 28 травня 2024 року, що складається із тіла кредиту в розмірі 12 600 грн, а також процентів за користування ним в сумі 32 004 грн, а всього 44 604 (сорок чотири тисячі шістсот чотири) грн. 
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:      І.М. Стадник
Судді:       Ю.Б. Войтко
М.В. Матківська