Справа № 758/18259/25 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року        м. Київ
Подільський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді- Якимець О. І.,
за участю секретаря судового засідання Пащелопи Д.Р.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - ОСОБА_6,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому просить відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08.04.2025 о 09-30 у м. Києві по вулиці Нижній Вал, 31-Б відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу «Volkswagen», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
У позові зазначається, що внаслідок вказаної ДТП, транспортний засіб «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження. 
Як стверджується у позові, цивільно-правова відповідальність водія транспортного «Volkswagen», р.н. НОМЕР_4 , обов`язкового на момент пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221894542. Франшиза за полісом 3 200,00 грн. 
Згідно постанови Подільського районного суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №758/5843/25, винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу «Volkswagen», р.н. НОМЕР_5 - ОСОБА_3 .
У позові зауважується, що на виконання вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 було надано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлення про ДТП, заяву про страхове відшкодування та інші документи необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування на його користь, а також представнику страховика було надано пошкоджений транспортний засіб «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_6 на огляд.
Таким чином, з боку ОСОБА_2 було виконано всі покладені на нього Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладений до введення в дію Закону 3720-IX від 20.06.2024) обов?язки.
Також зазначається, що відповідно до Звіту № 1831-Ф/25 від 08.04.2025 вартість відновлювального ремонту складала 145 385,27 грн, а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_6 складала 69 849,01 грн з ПДВ. Франшиза за полісом № 224828242 складає 3 200,00 грн.
У позові наголошується, що 27.06.2025 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 47 714,91 грн.
Проте, зі слів позивача, розмір страхового відшкодування, виплаченого з боку ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не покриває витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_6 .
Позивач вважає, що з відповідача на її користь має бути стягнено 75 536,26 грн, яка розрахована наступним чином: 145 385,27 - 69 849,01 = 75 536,26 грн, де 145 385,27 грн - вартість відновлювального ремонту Згідно звіту № 1831-Ф/25 від 08.04.2025; 68 849,01 - вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу з ПДВ. Також просить стягнути 5 000,00 грн витрат за визначення матеріальних збитків. 
12.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с. 102-106).
Відповідач вважає, що вимоги позивача є не повною мірою обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, оскільки такі пред`явлені не з метою відшкодування реальної матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП належному позивачу автомобілю «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_7 . Звертає увагу, що відповідачем під час спілкування з стороною позивача запропоновано здійснити відшкодування на підставі документів, що підтверджують сплату за ремонт транспортного засобу, або здійснити доплату безпосередньо на СТО на підставі рахунку-фактури щодо проведення ремонтних робіт, на що запропоновано сплатити 60 000,00 грн на рахунок позивача або сплата 78 736,26 грн на рахунок СТО. На думку сторони відповідача, сума у розмірі зазначеному у позові є необґрунтованою, оскільки немає доказів оплати проведення відновлювального ремонту.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судому засіданні 23.02.2026 представник позивач зазначила, що ремонт пошкодженого автомобіля був частково здійснений. Представник відповідача підтримав доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду. 
Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.
В матеріалах справи міститься копія постанови Подільського районного суду міста Києва від 16.05.2025 у справі № 758/5843/25 (а.с. 18-19; https://reyestr.court.gov.ua/Review/119560066), в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: «08 квітня 2025 року о 09 годині 30 хвилин в м. Києві по вул. Нижній Вал, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», моделі «CC», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_5 під час перестроювання не дав дорогу транспортному засобу марки «Volkswagen», моделі «Passat», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_7 що рухався в тій смузі куди він мав намір перестроїтися. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 10.3 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_3 провину в учиненому визнав та щиро розкаявся.».
Вказаною постановою суду від 16.05.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
З матеріалів справи вбачається, цивільно-правова відповідальність водія транспортного «Volkswagen», р.н. НОМЕР_4 , обов`язкового на момент пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221894542 (а.с. 16).
До матеріалів справи позивачем долучено копію звіту № 1831-Ф/25 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_6 з додатками, дата оцінки - 08.04.2025; замовник - ОСОБА_2 ; виконавець - ФОП ОСОБА_5 (а.с. 20-52), з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту складає 145 385,27 грн, вартість матеріального збитку становить 68 849,01 грн (а.с. 36).
У додатках звіту № 1831-Ф/25 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_6 , зокрема, міститься протокол технічного огляду КТЗХ від 08.04.2025 (38-39), ремонтна калькуляція № 5397 від 27.04.2025 (а.с. 40-42), фото транспортного засобу (а.с. 47-50). 
Представником позивача було направлено відповідачу вимогу від 21.08.2025, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
На а.с. 86 наявна долучена позивачем роздруківка виписки з «privat24», з якої вбачається 27 червня зарахування 47 714,91 грн з призначенням платежу «Безготівкове зарахування, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна». Коментар: Страхове відшкод. зг.Акту № 278159/1/2025 від 27.06.2025, поповн. КР, ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_8 , 51101, без ПДВ» та 26 вересня зарахування 3 200,00 грн з призначенням платежу «Безготівкове зарахування. ОСОБА_3 . Коментар: Оплата франшизи за ДТП від 08.04.2025 поліс № 224828242».
Крім того, до матеріалів справи долучено: копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_6 (а.с. 14-15); роздруківку листування між сторонами (а.с. 56-60; 111-113); протокол огляду транспортного засобу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від 10.04.2025 (а.с. 62-63).
Позивач вважає, що з відповідача на її користь має бути стягнено 75 536,26 грн, яка розрахована наступним чином: 145 385,27 - 69 849,01 = 75 536,26 грн, де 145 385,27 грн - вартість відновлювального ремонту Згідно звіту № 1831-Ф/25 від 08.04.2025; 68 849,01 - вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу з ПДВ. Також просить стягнути 5 000,00 грн витрат за визначення матеріальних збитків. 
Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним.
Факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів (наприклад, див. постанову Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 591/3152/16-ц).
Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з вимогами цієї статті коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди (див. постанову Верховного Суду від 09.06.2021 у справ №справа № 766/13258/18, провадження № 61-13917св20).
Суд звертає увагу на те, що у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, розмір збитків, які слід стягувати повинен підтверджуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів.
У разі не проведення ремонту відшкодуванню підлягає вартість матеріалів і робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у майбутньому, що має бути підтверджена документально.
Звертаючись до суду з позовом у листопаді 2025 року сторона позивача посилалася на Звіт про визначення вартості матеріального збитку №1831-Ф/25 від 08.04.2025, яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 145 385, 27 грн.
У судовому засіданні сторона позивача зазначила, що частково автомобіль відремонтований, однак для повного проведення відновлювального ремонту у позивача немає коштів, тому просить стягнути з винуватця ДТП шкоду у розмірі 75536,26 грн.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 147/66/17; постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 754/18047/21, провадження № 61-5156св23). 
Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (ст. 3 Закону № 1961-IV).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даному випадку, з`ясувавши під час розгляду справи, що транспортний засіб позивача частково відремонтований, відшкодуванню підлягатиме саме різниця між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та реальними збитками/завданою матеріальною шкодою підтвердженою документально, а не вартістю відновлювального ремонту.
Крім того, жодних доказів на підтвердження того, що розмір завданої їй шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика позивач не надала, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутні підстави для відшкодування позивачу різниці між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування в розмірі 75536,26 грн, а тому у позові слід відмовити.
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Разом з тим, зазначав, що це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19).
Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат вирішення спору (відмову у позові), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя       О. І. Якимець