ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №331/5935/25 Головуючий в 1 інст. Каретник Ю.М.
Провадження №33/807/311/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — адвоката Шлецера А.А., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Багаурі О.В. на постанову судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 4 листопада 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 27 вересня 2025 року о 11:54, в м. Запоріжжя, вулиця Прибережна автомагістраль/Крива бухта, 2А, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував ТЗ ВАЗ 211440, д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під час безперервної відеофіксації. Від керування ТЗ відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР України. Про повторність попереджено, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Багаурі О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що при розгляді справи судом порушено вимоги КУпАП, що свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Зокрема порушено вимоги всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом, що призвело до прийняття відносно ОСОБА_1 необґрунтованого рішення. При цьому, вина останнього в інкримінованому йому правопорушенні в установленому законом порядку доведена не була.
На думку сторони захисту, суд визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишив поза увагою той факт, що інкриміноване протоколом правопорушення вчинено в результаті провокації з боку поліцейських. При цьому, жодної оцінки очевидно протиправним діям поліцейських судом у постанові надано не було.
В обґрунтування вказує, що вперше 27 вересня 2025 року поліцейські підійшли та звернулись до ОСОБА_1 , який перебував на парковці у незаведеному транспортному засобі, який не рухався та яким він не керував. У зв`язку з тим, що автомобіль був припаркований на місці для інвалідів без правових підстав, відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Водночас у ході спілкування з ОСОБА_1 поліцейські виявили, що він перебуває в очевидно сильному стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується спілкуванням між поліцейськими, зафіксованим на відеозаписі.
При цьому, розуміючи, що керувати транспортними засобами з ознаками чи в стані алкогольного сп`яніння заборонено та така особа підлягає відстороненню від керування, поліцейські всупереч вимогам ст. 260, ч. 1 ст. 266 КУпАП, ст.ст. 23, 29, 30, 31 Закону України «Про Національну поліцію», не відсторонили особу від керування та не здійснили превентивну і профілактичну діяльність, та не вжили жодних заходів, спрямованих на запобігання вчинення правопорушення та більше, ігноруючи вищезазначені вимоги закону, замість вжиття заходів реагування щодо зупинення автомобіля та особи від можливого вчинення правопорушення, спрямованих на запобігання загрозам публічній безпеці і порядку, розуміючи вірогідність настання негативних наслідків, поліцейські не повідомили йому про наявність у нього ознак сп`яніння та свідомо наказали ОСОБА_1 скоріше їхати з місця подій. Далі, на вказану вимогу, поліцейські пішли за автівкою начебто фіксуючи рух та зупиняючи транспортний засіб. Вказані факти підтверджуються відеозаписом події.
Наголошує, що відповідно до покладених на поліцейських завдань, визначених ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію», останні першочергово здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а не навпаки, на вчинення дій з метою скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складання відносно нього протоколу.
Звертає увагу на інші порушення правил оформлення та складення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, допущених поліцейськими, які не були враховані судом першої інстанції, зокрема складання акту огляду, як і направлення, вже після ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом та після подій. Водночас в акті огляду вказано, що ОСОБА_1 відмовився від його підпису, хоча акт на підпис останньому і не надавався. Перші дві частини відеозапису здійсненні на невідомі технічні пристрої 70 МАІ, відомості про які відсутні в протоколі, а тому вказані відеозаписи не є належними та допустимими доказами. Викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема відсутня об`єктивна сторона правопорушення у вигляді відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці та/або в закладі охорони здоров`я, що в свою чергу впливає на кваліфікацію його дій та порушує право особи на захист.
Додав, що протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, в розумінні ст. 251 КУпАП не може бути визнаний належним доказом вини особи у вчиненні правопорушення.
Просить скасувати постанову судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 4 листопада 2025 року, якою на ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважну причини його пропуску.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що ОСОБА_1 дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 17 листопада 2025 року шляхом ознайомлення захисника з матеріалами справи в місцевому суді, оскільки справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , копію постанови останній не отримував.
Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції ним пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду, з урахування положень ст. 294 КУпАП, вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2025 року.
Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та присутність захисника ОСОБА_1 – адвоката Шлецера А.А., суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Шлецер А.А. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Шлецера А.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.
Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 466500 від 27 вересня 2025 року та визнаних судом доведеними підтверджується: 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання технічних засобів, в якому зазначені виявленні у  ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук (а.с. 4);
- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 вересня 2025 року (а.с. 5);
- відеозаписом події (а.с. 8).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан, зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Працівниками патрульної поліції вказані вимоги закону дотримані.
На доводи захисника щодо залишення судом першої інстанції поза увагою факту того, що інкриміноване протоколом ОСОБА_1 правопорушення вчинено в результаті провокації з боку поліцейських, слід зазначити наступне.
Відеозаписом події, який міститься в матеріалах справи, зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 ПДР України. Зокрема, паркування на місці для осіб з інвалідністю, не будучи такою особою. Внаслідок наведеного порушення відносно водія ОСОБА_1 поліцейським винесено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення. Здійснюючи подальший рух, ОСОБА_1 знов порушує ПДР України – не увімкнув покажчик повороту, після чого був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 та з`ясування причин керування ним автомобілем з порушеннями, поліцейський встановлює та оголошує наявні у водія ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Слідує пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у визначеному законодавством порядку. Роз`яснення ОСОБА_1 про адміністративну відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження огляду.
Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суддя апеляційного суду не вбачає.
ОСОБА_1  відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини  ОСОБА_1  і їх відповідність критерію достатності для такого висновку, а обставини, зафіксовані відеозаписом події, спростовують доводи апеляційної скарги, що інкриміноване протоколом ОСОБА_1 правопорушення вчинено в результаті провокації з боку поліцейських
Разом із цим, матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №466500 від 27 вересня 2025 року, а також відомостей щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Доводи сторони захисту щодо складання працівниками поліції акту огляду та направлення, вже після ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом та після подій не є слушними, оскільки зі змісту направлення до закладу охорони здоров`я вбачається час його складання об 11 год. 59 хв., що передує процедурі складання протоколу, яка мала місце о 12 год. 22 хв.
Твердження апелянта про недопустимість та неналежність наявного в справі відеозапису через те, що перші дві частини відеозапису здійсненні на невідомі технічні пристрої 70 МАІ, відомості про які відсутні в протоколі до уваги суддею апеляційного суду не приймаються, оскільки не зазначення в протоколі одного із технічних пристроїв не спростовує факт керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що є самостійною підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та не впливає на кваліфікацію його дій. Разом із цим, в рапорті працівника поліції зазначено, що подію за участю ОСОБА_1 зафіксовано, серед іншого, і на автомобільний відео реєстратор Xiaomi 70 Маі.
Слід зазначити, що відеозапис, зафіксований на службовий автомобільний відеореєстратор працівників поліції Xiaomi 70 Маі сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки фіксує обставини, які відносяться до зазначеної в протоколі події та не містить ознак фальсифікації.
Суддя апеляційного суду погоджується з доводами захисника про те, що протокол та рапорт працівника поліції не можуть слугувати єдиними доказами винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, разом з тим по даній справі наявні інші докази, які в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, спростовуються наявними в справі належними та допустимими доказами і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Висновки суду першої інстанції, викладені в постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Багаурі Олександру Валерійовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Багаурі Олександра Валерійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду      В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 331/5935/25