243/7796/25
2/243/183/2026 
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026              
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді    Воронкова Д.В.,
за участі 
секретаря     Яковенко Ю.Р.,
представника відповідача    Бакуменка О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла вказана позовна заява, на обґрунтування якої зазначено, що 17.02.2023 за місцем проживання в АДРЕСА_1 в результаті необережних дій свого чоловіка – військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 Національної Гвардії України ОСОБА_2 при поводженні із вогнепальною зброєю – автоматом Калашникова позивачка отримала тілесні ушкодження. За даним фактом відкрите кримінальне провадження № 62023050010000473 від 18.02.2023 року за ч.1 ст.414 КК України. На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, кінцевого рішення у справі не має. Вона отримала тілесне ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення правої сідниці та стегна з вихідною раною в ділянці правої сідниці, яка переходить в рановий канал, який йде ззаду наперед та згори донизу, з ушкодженням походу якого шкіри, підшкірно-жирової клітковини та фасції, ушкодженням стегнової вени та артерії, відкритим вогнепальним чрезвертлюговим переломом правої стегнової кістки зі зміщеннями уламків та вихідною раною по передній поверхні правого стегна та межі верхньої та середньої третини, з розвитком в посттравматичному періоді невриту сідничного нерву, повного аксонального ураження малогомілкового та великогомілкового нервів праворуч, що призвело до порушення функції правої нижньої кінцівки (відсутність функції нижче колінного суглоба). Вказане тілесне ушкодження спричинене від механічної дії твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, який володів пробивною кінетичною енергією та діяв в ділянку правої сідниці, в якості травмуючого знаряддя могла бути і куля або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. 21.06.2023 їй встановлено другу групу інвалідності. 
Зазначає, що тілесні ушкодження їй спричинені військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України під час виконання ним службових обов`язків (службово-бойових завдань), тому належним відповідачем у справі є військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України. 
Зазначає, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень їй довелось тривалий час проходити болісне лікування, вона перенесла ряд оперативних втручань, фізичний біль присутній досі і є нестерпним. Травма невиліковна, стоїть питання ендопротезування правої ноги. Вона втратила працездатність, не може самостійно пересуватися, вкрай рідко виходить з дому. Також, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім фізичного болю та позбавлення багатьох функцій нею отримано психологічну травму, що відобразилось на дітях. Вона зазнала фізичних та моральних страждань, які оцінює в 1 00 000 грн. 
Крім того, вона понесла матеріальні витрати, які, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.09.2025, становлять: у зв`язку з витратами на лікування - 38 363,40 грн; у зв`язку із втратою заробітку (доходу) внаслідок втрати нею працездатності, в розмірі 148 446,50 грн.
У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача вказану моральну та матеріальну шкоду у загальному розмірі 1 186 809,90 грн та судові витрати покласти на відповідача. 
Судом не приймається до уваги заява позивача від 04.12.2026 про збільшення позовних вимог, оскільки подана після закриття підготовчого провадження у справі, тобто поза строками, що передбачені вимогами п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. 
Позивач та її представник до судового засідання не з`явились, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. 
Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. 
Третя особа – ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. 
У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що ВЧ НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у справі. Тілесні ушкодження завдані позивачу її чоловіком ОСОБА_2 , стосовно якого відкрите кримінальне провадження, тому висновки позивача про встановлення винної особи – саме відповідача є передчасними. За фактом заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було призначено проведення службового розслідування, в ході якого було встановлено, що командир 1 взводу 1 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » молодший лейтенант ОСОБА_2 відпросився у свого командира додому. Перебуваючи вдома останній, під час раптового падіння ненавмисно вистрелив із АКС-74 та поранив позивачку. ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, за ним була закріплена табельна зброя. Здавання зброї особовим складом проводиться після закінчення несення служби кожним військовослужбовцем. Отже, саме військовослужбовець несе персональну відповідальність за збереження зброї. Перебування вдома, за місцем свого мешкання із зброєю та проведення дозвілля в колі родини не входило до службових обов`язків ОСОБА_2 . На момент скоєння правопорушення ОСОБА_2 не виконував жодних обов`язків військової служби відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, ВЧ не несе відповідальності за шкоду, спричинену вказаним працівником. У зв`язку з викладеним відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Представник позивача надав відповідь на відзив, відповідно до якого вважає військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України належним відповідачем у даній справі відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Відповідач не надав суду будь-яких доказів про звільнення військовослужбовця ОСОБА_2 , навіть короткострокового, від виконання своїх обов`язків. Відповідач у своєму листі вказав, що 17.02.2023 ОСОБА_2 зберігав при собі зброю відповідно до наказів Командувача Національної гвардії України та інструкції як військовослужбовець під час виконання особовим складом у складі підрозділу бойових (службово-бойових) завдань поза межами пунктів постійної дислокації. Наведе є підтвердженням виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків в момент спричинення поранення потерпілій. Посилання відповідача на пояснення військовослужбовця ОСОБА_2 про те, що 17.02.2023 у вечірній час, він відпросився у командира додому, щоб попрати одяг, не вказує про звільнення останнього від виконання своїх обов`язків. Вважає, що військова частина, згідно умов контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України, який підписав її чоловік ОСОБА_2 , повинна була забезпечити проходження нею кваліфікованого лікування у закладах охорони здоров`я системи МВС України, як члена сім`ї військовослужбовця. Однак, свого зобов`язання відповідач не виконав, що підтверджує неналежне ставлення до виконання взятих на себе зобов`язань. Крім того, ОСОБА_2 не має свого житла і з огляду на це, не перебував 17.02.2023 у себе дома, як про це вказує відповідач. 
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 12.05.2018, що видно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.05.2018.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що видно з Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1443-1822594-2018 від 19.07.2018.
03.02.2023 ОСОБА_2 уклав контракт та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується копією контракту від 03.02.2023. 
Станом на 17.02.2023 ОСОБА_2 обіймав посаду командира взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2022 № 187. 
З копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2024 № 66 видно, що ОСОБА_2 перебуває на посаді командира відділення інструкторів (інструктора) батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у військовому званні старший лейтенант.
Як вбачається з Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 62023050010000473 від 18.02.2023 відносно  ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.414 КК України, згідно якого 17.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 в результаті необережного поводження із автоматом Калашникова командир 1 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної Гвардії України молодший лейтенант ОСОБА_2 спричинив вогнепальне поранення своїй дружині ОСОБА_1 у вигляді відкритого перелому правої стегнової кістки зі зміщенням від уламків проксимального відділу з пошкодженням стегнової артерії. 
Як вбачається з листів ТУ ДБР у м. Краматорську № 13-03-23658/24-кр від 03.09.2024 та № 13-03-18567/25-кр від 10.07.2025, в провадженні першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську перебувають матеріали кримінального провадження № 62023050010000473 від 18.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.414 КК України. ОСОБА_1 надано статус потерпілої, досудове розслідування триває. 
ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Національній Гвардії України, що видно з відповідного посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.03.2023.
З довідки № 40/35/10/1-1558 від 25.04.2024 вбачається, що ОСОБА_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією рф проти України підтверджується у вказаних заходах в період з 01.02.2023 по 21.02.2023.
З листа № 25/35/12/C-93-Аз від 30.07.2025 видно, що станом на 17.02.2023 військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 НГУ володіли вогнепальною зброєю згідно наказів командувача НГУ від 11.01.2016 № 11 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання озброєння та боєприпасів під час виконання особовим складом у складі підрозділу бойових (службово-бойових) завдань поза межами пунктів постійної дислокації», від 18.03.2016 № 160 «Про внесення змін до Інструкції про організацію обліку, зберігання озброєння та боєприпасів під час виконання особовим складом у складі підрозділу бойових (службово-бойових) завдань поза межами пунктів постійної дислокації» та у відповідності з вимогами «Положення про службу озброєння Національної гвардії України», затвердженого наказом МВС України від 05.06.2015 № 643. 
Згідно висновку судово-медичної експертизи №2024e/157 від 08.07.2024 у ОСОБА_1 виявлено тілесне ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення правої сідниці та стегна з вихідною раною в ділянці правої сідниці, яка переходить в раньовий канал, який йде ззаду наперед та згори донизу, з ушкодженням походу якого шкіри, підшкірно-жирової клітковини та фації, ушкодженням стегнової вени та артерії, відкритим вогнепальним чрезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщеннями уламків та вихідною раною по передній поверхні правого стегна та межі верхньої та середньої третини, з розвитком в посттравматичному періоді невриту сідничного нерву, повного аксонального ураження малогомілкового та великогомілкового нервів праворуч, що призвело до порушення функції правої нижньої кінцівки (відсутність функції нижче колінного суглоба). Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Спричинене від механічної дії твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, який володів пробивною кінетичною енергією та діяв в ділянку правої сідниці, в якості травмую чого знаряддя могла бути і куля або інші предмети з аналогічними травмуючи ми властивостями. 
З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12АAB № 783738 від 21.06.2023 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності до 01.07.2025. 
Згідно даних особистого кабінету користувача Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , видно, що останній продовжено інвалідність з 16.05.2023 по 07.02.2026.
З рахунку – фактури № 230417-1 від 17.04.2023 видно, що вартість набору для остеосинтезу стегна становить 29800 грн. Квитанцією про сплату № 201969194 від 17.04.2023 видно, що ОСОБА_1 було сплачено 30000 грн за набір для остеосинтезу стегна. 
З листа № 27/14-к – 4243-4 від 11.11.2024 видно, що рекомендацій від закладів охорони здоров`я, в яких ОСОБА_1 проходила лікування з 17.02.2023 по 16.05.2023, про необхідність переведення останньої до закладу охорони здоров`я МВС до ВЧ НОМЕР_1 не надходило. 
Із медичної картки стаціонарного хворого № 107059 від 02.09.2025 видно, що ОСОБА_1 проведено оперативне втручання: видалення цементних намист з м`яких тканин ділянки правого стегна, видалення металоконструкції з проксимального відділу правої стегнової кістки. 
Витрати на проведення оперативного втручання підтверджуються товарним чеком № ЧК-0078044 від 25.08.2025 на суму 4153,40 грн, фіскальним чеком № 4000228593 від 29.08.2025 на суму 4210 грн.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Статтею 1177 передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.  Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Частиною 2 статті 14 ЗУ «Про національну гвардію України» передбачено, що шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу управління Національної гвардії України, військовослужбовцями Національної гвардії України при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначається початок, призупинення, продовження і закінчення проходження військової служби. Час та місце виконання обов`язків військової служби. 
Відповідно до ч. 4 ст. 24 вказаного Закону передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Як вбачається з пояснень сторін та змісту письмових доказів, у тому числі з витягу з ЄДРСР, події травмування позивачки відбулися за адресою проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - АДРЕСА_1 , в нічний час доби, приблизно о 22:00. Окрім того, з сторонами не заперечується й той факт, що ОСОБА_2 перебував за місцем мешкання, оскільки відпросився у свого командира, щоб попрати речі.
Аналізуючи вищевикладені обставини та норми Закону, суд набуває висновку, що на момент заподіяння поранення позивачці, ОСОБА_2 не виконував жодних обов`язків військової служби в розумінні до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено того факту, що тілесні ушкодження їй спричинені військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України саме під час виконання останнім службових обов`язків.
Вказаний висновок виключає відповідальність військової частини, згідно вимог ст. 1172 ЦК України та статті 14 ЗУ «Про національну гвардію України», щодо  обов`язку відшкодовування шкоди, що була заподіяна позивачці, а тому, позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню 
Позивач звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 72, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 15.04.2026. 

Суддя Слов`янського 
міськрайонного суду
Донецької області       Д.В. Воронков