ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 квітня 2026 року справа №200/2960/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 200/2960/25 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до відповідача 2: Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії. 
Позов вмотивовано тим, що позивач є громадянином України, зареєстроване місце проживання у м. Маківці Донецької області та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1) як отримувач пенсії за віком. Позивач зауважив, що відповідачем 1 було призупинено виплату йому пенсії з 01.10.2024 у зв`язку з не проходженням останнім фізичної ідентифікації та у відповідності до листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 11.02.2025 № 3383-2894/Х-02/8-0500/25 позивачу повідомлено про те, що особам, які до 24.02.2022 набули статусу внутрішньо переміщеної особи відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” проходити фізичну ідентифікацію є обов`язковою процедурою кожні шість місяців з дати останньої ідентифікації. Роз`яснено, що у зв`язку з не проходженням своєчасно чергової ідентифікації, йому було призупинено виплату пенсії з 01.01.2025. Позивач зазначив, що за унормуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 пенсіонерам, які отримали статус внутрішньо переміщеної особи до 24.02.2022 та одержують пенсію в АТ “Ощадбанк”, необхідно пройти фізичну ідентифікацію. Одним із способів проходження ідентифікації є особисте звернення до будь-якого сервісного центру Пенсійного фонду України або до відділення АТ “Ощадбанк”. При цьому з собою необхідно мати: паспорт громадянина України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП); платіжну картку, на яку надходить пенсія. Перелік операцій, що підтверджують проходження ідентифікації в АТ “Ощадбанк”: здійснення пенсіонером операції з отримання готівки; перегляд залишку коштів на рахунку через касовий платіжний термінал; встановлення/зміна ПІН-коду з використанням основної платіжної картки. Позивач закцентував свою увагу на тому, що в листопаді 2024 року він відкрив новий рахунок в АТ “Ощадбанк” та отримав нову платіжну картку, встановив ПІН-код з використанням основної платіжної картки, якою для нього стала нова отримана платіжна картка, пройшов ідентифікацію за новою карткою, про що неодноразово повідомляв відповідача 1 через веб-портал. Але відповідач 1 не бажає враховувати ці зміни щодо позивача в АТ “Ощадбанк” та відслідковує повідомлення АТ “Ощадбанку” про ідентифікацію за тією платіжною карткою, яка втратила свою дію за збігом терміну, на який була видана, тобто за карткою, яка є вже недіючою. Позивач зазначив, що за новою карткою він знову пройшов ідентифікацію в січні 2025 року, але це не змінило ситуацію, оскільки Акціонерне товариство “Ощадбанк” (далі відповідач 2) не подав до відповідача 1 такої інформації для її опрацювання належним чином. Підтвердженням таких дій позивача є роздруківки його звернень до відповідача 1 з порталу електронних послуг ПФУ щодо підтвердження проходження ідентифікації. Позивач зауважив, що наразі немає жодного нормативно-правового акту, який передбачає які саме документальні підтвердження надаються особі, що проходить ідентифікацію в АТ “Ощадбанк”, щоб підтвердити факт ідентифікації. Тобто, вся відповідальність за факт проходження ідентифікації покладається безпосередньо на відповідача 2. Позивач зауважив, що через адвокатський запит від 21.03.2025 він намагався підтвердити факт відкриття нового рахунку в АТ “Ощадбанк”, отримання нової платіжної картки, встановлення ПІН-коду з використанням основної платіжної картки, якою для нього стала нова отримана платіжна картка, проходження у зв`язку з вчиненням цих дій ідентифікації за новою карткою, але відповідач 2 електронним повідомленням від 27.03.2025 за № 46/12-06/35900/2025 відмовився надати вище запитувану інформацію з посиланням на ст. 60 Закону України “Про банки і банківську діяльність”. Позивач зазначив також, що Закон України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і пенсії, як і не наділяє органи пенсійного фонду України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення виплати пенсії, як це прямо встановлено частиною 1 статті 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 200/2960/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зупинення/припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 жовтня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 жовтня 2024 року та виплатити заборгованість з пенсії, яка утворилась за період її несплати у повному обсязі, починаючи з дати припинення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Макіївка Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування – на підконтрольній українській владі території (Донецька обл.), що сторонами визнається.
Перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, яка йому призначена з 27 січня 2020 року.
З 01 квітня 2024 року виплату пенсії припинено з підстав, що не передбачені ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Згідно з довідкою відповідача від 24 квітня 2024 року № 8901/02-16 виплату пенсії припинено у зв`язку з не проходженням ним фізичної ідентифікації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”.
При цьому, після припинення виплати пенсії позивачу щомісячно не нараховувалася пенсія, що підтверджується розрахунком нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01 березня 2024 року по 30 квітня 2024 року по пенсійній справі позивача № 056650006056.
Аналогічні дата та підстави припинення виплати пенсії позивачу зазначені у відповіді відповідача від 15 квітня 2024 року №0500-0202-8/36517 на звернення адвоката позивача, якою також повідомлено, що для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно пройти фізичну ідентифікацію у зручний для нього спосіб, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам”.
Станом на день розгляду справи пенсія позивачу не нараховується, і, відповідно, не виплачується. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2220/24 від 09 травня 2024 року було вирішено: позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати, тобто з 01 квітня 2024 року. 
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/2220/24 від 18.07.2024 було постановлено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі № 200/2220/24 залишити без змін.
Отже з урахуванням наведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2220/24 від 09.05.2024 року набрало законної сили 18.07.2024 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Варто зазначити, що приписами ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Обставини встановлені судом під час розгляду справи №200/2960/25.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у своєму відзиві на позовну заяву зазначило: - “На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.05.2024 по справі №200/2220/24, яке набрало законної сили 18.07.2024, Головним управлінням з 01.04.2024 поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату за період з 01.04.2024 по 31.08.2024 у сумі 37090,00 грн. У вересні 2024 року ОСОБА_1 проведена виплата поточного розміру пенсії через АТ “Ощадбанк”. Оскільки окремого порядку виплати пенсії ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі судом не визначено, виплата пенсії станом на 01.10.2024 проводиться відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” (далі - Постанова №637). Постановою №637 визначено, що територіальні органи Пенсійного фонду України опрацьовують наявну інформацію про результати проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеними особами, які одержують пенсію, та продовжують виплату пенсії у разі проходження фізичної ідентифікації особою; а для осіб, які взяті на облік як внутрішньо переміщені особи до введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64 “Про введення воєнного стану в Україні” воєнного стану в Україні та які не проходили фізичну ідентифікацію протягом дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (СОVІD-19), спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, продовжують виплату пенсії - до 31.03.2024, а після цієї дати - у разі проходження особою фізичної ідентифікації.”. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що позивачу відповідачем 1 на виконання приписів Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2220/24 від 09.05.2024 року, яке набрало законної сили було поновлено нарахування та виплату пенсії з 01.04.2024 по 31.08.2024 року та у вересні 2024 року включно було проведено виплату пенсії, що не заперечується сторонами по справі.
В свою чергу, як зазначив відповідач 1 у своєму відзиві на позовну заяву: - “У зв`язку з непроходженням ОСОБА_1 фізичної ідентифікації як внутрішньо переміщеною особою, виплату пенсії автоматично призупинено з 01.10.2024 відповідно до вимог пункту 4-1 частини 1 статті 49 Закону №1058 (форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії законодавством не затверджена). Відповідно до пункту 1 Постанови №637 акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” щомісяця до 25 числа в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису через захищені канали зв`язку надсилає згідно з протоколами обміну інформацію Пенсійному фонду України про: одержувачів пенсій, які пройшли фізичну ідентифікацію, та дату її проведення; непроведення внутрішньо переміщеною особою протягом шести місяців видаткових операцій у разі отримання пенсії з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, та непроведення банком протягом року фізичної ідентифікації такої особи. Територіальні органи Пенсійного фонду України опрацьовують наявну інформацію про результати проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеними особами, які одержують пенсію, та продовжують виплату пенсії у разі проходження фізичної ідентифікації особою; а для осіб, які взяті на облік як внутрішньо переміщені особи до введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64 “Про введення воєнного стану в Україні” воєнного стану в Україні та які не проходили фізичну ідентифікацію протягом дії карантину або обмежувальних заходів, поширенням коронавірусної хвороби (СОVІD-19), спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, продовжують виплату пенсії - до 31.03.2024, а після цієї дати - у разі проходження особою фізичної ідентифікації. Таким чином, Головне управління отримує інформацію від Пенсійного фонду України щодо осіб, які пройшли фізичну ідентифікацію в АТ “Ощадбанк” та опрацьовує її в автоматичному режимі шляхом прописування дати проходження фізичної ідентифікації в електронних пенсійних справах отримувачів пенсійних виплат. Станом на 23.05.2025 в отриманих Пенсійним фондом України файлах АТ “Ощадбанк” з інформацією щодо осіб, які пройшли ідентифікацію, дані про проходження ідентифікації ОСОБА_1 відсутні.”.
З наявної в матеріалах справи копії роздруківки з особистого кабінету ПФУ позивача, судом було встановлено, що позивачу останній раз було виплачено пенсію на розрахунковий рахунок відкритий в АТ “Ощадбанк” у вересні 2024 року у розмірі – 7418,00 грн.
Судом встановлено, що позивач неодноразово засобами зареєстрованого кабінету через Веб-портал ПФУ звертався до відповідача із заявами від 05.12.2024 року, 25.12.2024 року, 09.01.2025 року, 21.01.2025 року та від 11.02.2025 року, в яких зазначав, що він 04.11.2024 року відкрив новий рахунок та отримав нову картку у банку, пройшов ідентифікацію та просив поновити нарахування йому пенсії; пройшов у січні 2025 року повторно ідентифікацію; просив надати йому інформацію щодо наявності в його пенсійній справі ідентифікації.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.04.2025 року було надано відповідь наступного змісту: - “Ви перебуваєте на обліку в Головному управлінні, як одержувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон 1058). Громадяни України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії (пункт 14-4 розділ ХV Прикінцевих положень Закону №1058). 05.11.2024 Ви звернулися з заявою №10101 про переведення виплати пенсії на банківську установу ПАТ “Ощадбанк”. Виплату пенсії переведено на банківську установу, але не поновлено, оскільки Вами не надано заяву про неотримання пенсії в органах російської федерації. Для поновлення виплати пенсії, відповідно до пункту 8 Порядку виплати пенсій, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №299 “Про деякі особливості виплати пенсій необхідно звернутись з відповідною заявою до органів Пенсійного фонду України з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ІD”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія), або через вебпортал із заявою про поновлення виплати пенсії в режимі відеоконференцзв`язку зі співробітниками органів Пенсійного фонду України. На підставі вищезазначеного поновлення виплати пенсії Вам умови проходження фізичної ідентифікації та надання заяви про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації відповідно до вимог Закону №1058.”. 
Представником позивача було надано заяву на адресу суду, в якій було зазначено, що позивач відкрив новий рахунок в АТ “Ощадбанк” у м. Києві, вул. Гусовського, 13/16, відділення 10026/0183 на початку листопада 2024, адже старе відділення знаходилось у м. Покровськ. Представник позивача вважає, що предметом спору є не проставлення відмітки про проходження позивачем ідентифікації у банку та просила звернути увагу на рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/991/25 від 30.04.2025 року.
У рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/991/25 від 30.04.2025 року було зазначено (вибірково), що: 
“Суд звертає увагу на те, що позивач не оскаржує припинення виплати пенсії і не просить зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії.
Суд звертає увагу на те, що одним зі способів фізичної ідентифікації внутрішньо переміщених осіб, які одержують пенсію через поточний рахунок в установах акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, є: авторизація в особистому електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ID”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.
При цьому, авторизація в особистому електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України можлива за допомогою інших електронних підписів (ключів), які враховуються для підтвердження проходження ідентифікації особи у вказаний спосіб.
У позовній заяві позивач посилається на те, що позивач змінив свій банківський рахунок Ощадбанк на новий в листопаді 2024 року, отримав нову картку, пройшов ідентифікацію. У січні 2025 року позивач у Ощадбанку знову пройшов ідентифікацію.
Водночас позивач не надає жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
У відзиві на позовну заяву зазначено, що Головне управління отримує інформацію від Пенсійного фонду України щодо осіб, які пройшли фізичну ідентифікацію в установах АТ “Ощадбанк” та опрацьовує її в автоматичному режимі шляхом прописування дати проходження фізичної ідентифікації в електронних пенсійних справах отримувачів пенсійних виплат. Станом на 26.02.2025 в отриманих Пенсійним фондом України файлах АТ “Ощадбанк” з інформацією щодо осіб, які пройшли ідентифікацію, дані про проходження ідентифікації ОСОБА_1 відсутні.
Водночас позивач посилається на те, що пройшов ідентифікацію в Ощадбанку, а не безпосередньо в органах Пенсійного фонду України. Відтак у відповідача відсутні відомості про заходи, які вживав позивач для проходження ідентифікації (в Ощадбанку).
Тому саме позивач у цій справі мав надати докази того, що він пройшов ідентифікацію в Ощадбанку.”.
У постанові Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/991/25 від 04.08.2025 року було зазначено наступне (вибірково): - “Суд звертає увагу на те, що одним зі способів фізичної ідентифікації внутрішньо переміщених осіб, які одержують пенсію через поточний рахунок в установах акціонерного товариства Державний ощадний банк України, є: авторизація в особистому електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису Дія.Підпис (Дія ID), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.
При цьому, авторизація в особистому електронному кабінеті на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України можлива за допомогою інших електронних підписів (ключів), які враховуються для підтвердження проходження ідентифікації особи у вказаний спосіб.
За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що в листопаді 2024 року він змінив свій банківський рахунок в “Ощадбанку” на новий та відповідно, отримав нову картку та пройшов ідентифікацію. У січні 2025 року позивач у Ощадбанку знову пройшов ідентифікацію.
Водночас позивачем та його представником не надано до суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Водночас позивач посилається на те, що він пройшов ідентифікацію в Ощадбанку, а не безпосередньо в органах Пенсійного фонду України. Відтак у відповідача відсутні відомості про заходи, які вживав позивач для проходження такої ідентифікації.
Тому саме позивач у цій справі мав надати до суду докази того, що він проходив ідентифікацію в Ощадбанку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апелянта, що передбаченого законодавцем рішення для припинення пенсії позивачу відповідач не приймав, отже й не доведено правомірності припинення виплати пенсії позивачу, судом до уваги не беруться, оскільки в межах цієї справи питання правомірності припинення виплати позивачу пенсії з 01.01.2025 судом не вирішувалось, з огляду на зміст заявлених позовних вимог.”.
Отже, питання правомірності припинення виплати позивачу пенсії з 01.01.2025 судом не вирішувалось по справі №200/991/25 відповідно до заявлених позовних вимог.
В свою чергу, звертаючись до суду з позовною заявою, яка стала підставою для розгляду справи №200/2960/25, позивач просив суд: 
- визнати неправомірними дії Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” щодо неповідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про проходження позивачем ідентифікації шляхом встановлення/зміна ПІН-коду з використанням основної платіжної картки;
- зобов`язати Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” повідомити Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про проходження позивачем ідентифікації встановлення/зміна ПІН-коду з використанням основної платіжної картки;
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення з 01.10.2024 виплати пенсії за віком позивачу і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити позивачу з 01.01.2025 року виплату пенсії за віком у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
АТ “Ощадбанк” надаючи відзив на позовну заяву по справі №200/2960/25, зокрема зазначив: - “З оголошення розміщеного на сайті Банку за електронною адресою в мережі Інтернет: https://www.oshadbank.ua/news/sanovni-klienti-vnutrisno-peremiseni-osobi, серед іншого, вбачається, що фізична ідентифікація у відділенні Банку передбачає:
1) Особисте звернення пенсіонера до каси будь-якого відділення Ощадбанку. При собі слід мати паспорт та основну платіжну картку, на яку надходить пенсія.
2) Здійснення пенсіонером операції з отримання готівки, або перегляду залишку коштів на рахунку через касовий РОS-термінал (тобто виконання операції з введенням ПІН-коду), або встановлення / зміни ПІН-коду з використанням основної платіжної картки.”.
На виконання вимог суду відповідачем 2 на адресу суду були надані докази, з яких судом було встановлено наступне.
У своєму листі від 20.06.2025 року відповідач 2 зазначив, що АТ “Ощадбанк” не повідомляв ГУ ПФУ в Донецькій області про особисте звернення позивача до відділення за отриманням нової платіжної картки, оскільки це не передбачено чинним законодавством та внутрішніми нормативними документами банку. Інформація щодо звернення ГУ ПФУ в Донецькій області за отриманням інформації стосовно особистого звернення ОСОБА_1 до ТВБВ №10026/0183 відсутня.
Розглянувши надані відповідачем 2 інформацію в електронному вигляді на CD-R диску судом було встановлено наступне.
Позивач 04 листопада 2024 року особисто звернувся до ТВБВ №10026/0183 АТ “Ощадбанку” розташованого у м. Києві, надавши власний паспорт та РНОКПП, що підтверджується відповідними копіями, на яких у прямокутному штампі зазначено номер відділення філії банку, підпис посадової особи та ПІБ із відповідною відміткою “копія відповідно до оригіналу”. 
Позивачем було особисто підписано розписку про отримання платіжної картки від 04.11.2024 року по рахунку № НОМЕР_1 . 
Доказів звернення іншої особи з документами позивача до банку матеріали справи не містять, учасниками справи не надано. 
Варто звернути увагу, що суд в своїй ухвалі від 15.05.2025 року просив відповідача 1 надати на адресу суду: матеріали пенсійної справи позивача в межах заявлених позовних вимог; пояснення щодо вжиття відповідачем заходів спрямованих на отримання від АТ “Ощадбанк” інформації про проходження ідентифікації ОСОБА_1 (у разі, якщо такі вживались); всі інші докази, які стали підставою для припинення позивачу виплати пенсії.
В свою чергу матеріали справи не містять копії рішення про припинення нарахування та/або виплати позивачу пенсії та підстави для прийняття такого рішення.
В свою чергу відповідачем 1 було зазначено у відзиві на позовну заяву: - “У зв`язку з непроходженням ОСОБА_1 фізичної ідентифікації як внутрішньо переміщеною особою, виплату пенсії автоматично призупинено з 01.10.2024 відповідно до вимог пункту 4-1 частини 1 статті 49 Закону №1058 (форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії законодавством не затверджена).”. 
В свою чергу вже у листі відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.04.2025 року зазначило, що: - “ 05.11.2024 Ви звернулися з заявою №10101 про переведення виплати пенсії на банківську установу ПАТ “Ощадбанк”. Виплату пенсії переведено на банківську установу, але не поновлено, оскільки Вами не надано заяву про неотримання пенсії в органах російської федерації. Для поновлення виплати пенсії, відповідно до пункту 8 Порядку виплати пенсій, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №299 “Про деякі особливості виплати пенсій необхідно звернутись з відповідною заявою до органів Пенсійного фонду України з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису “Дія.Підпис” (“Дія ІD”), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Дія), або через вебпортал із заявою про поновлення виплати пенсії в режимі відеоконференцзв`язку зі співробітниками органів Пенсійного фонду України. На підставі вищезазначеного поновлення виплати пенсії Вам умови проходження фізичної ідентифікації та надання заяви про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації відповідно до вимог Закону №1058.”.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та заявах по суті справи наданих учасниками справи, судом встановлено, що пенсійні виплати ОСОБА_1 були призупинені саме з 01.10.2024 року по теперішній час, доказів сплати заборгованості, так само як і доказів поновлення пенсійних виплат, відповідачем до суду не надано.
Отже, спірним питанням є правомірність дій відповідача 1 щодо призупинення/припинення виплати призначеної позивачу пенсії та відмови виплачувати пенсію за період з 01.10.2024 по теперішній час та правомірності дій відповідача 2 щодо неповідомлення відповідача 1 про проходження позивачем ідентифікації шляхом отримання нової платіжної картки. 
Надаючи правову оцінку правовідносинам суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Поряд з цим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30.01.2020 у справі №489/5194/16-а та від 30.09.2021 у справі № 540/4060/20.
Статтею 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У спірних правовідносинах позивачу з 27.01.2020 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, проте, з 01.10.2024 виплату пенсії відповідачем 1 було “призупинено”.
Варто зазначити, що Донецьким окружним адміністративним судом по справі №200/2220/24 вже було надано оцінку діям Головного управління ПФУ в Донецькій області при зупиненні позивачу виплати пенсії з 01.04.2024 року, а саме суд зазначив наступне: - “Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.
Підстави для припинення виплати пенсії визначені ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Отже, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.
Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлені.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат” органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження як приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.
Частиною 3 ст. 16 зазначеного Закону визначено, що за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:
1) призначення (перерахунку) державної виплати;
2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;
3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;
4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.
Проте, Законом України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат” підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії також не встановлені.
В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася.
Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.
Посилання відповідача на те, що відбулося призупинення виплати пенсії позивача, є неприйнятними, оскільки таке зупинення з подальшим поновленням виплати пенсії законом передбачено лише щодо пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності (ст.35 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти як на підставу припинення виплати пенсії є неприйнятним, оскільки суперечать ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи наведене, орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачу пенсію.”.
Доречним буде зауважити, що Першим апеляційним адміністративним судом по цій справі від 18.07.2024 року були зроблені наступні висновки: - “В свою чергу, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач посилається на приписи не вказаних вище нормативно-правових актів, а положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 №1384 “Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” і від 8 серпня 2023 року № 837” якою встановлено, що фізична ідентифікація внутрішньо переміщеної особи, яка одержує пенсію через поточний рахунок в установі акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (далі - АТ “Ощадбанк”), проводиться АТ “Ощадбанк” кожні шість місяців з дня відкриття рахунка або з дня проведення попередньої фізичної ідентифікації.
Відповідачем, починаючи з 01.04.2024, виплату пенсії ОСОБА_1 автоматично припинено у зв`язку з відсутністю проходження фізичної ідентифікації.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Перелік підстав для припинення пенсійних виплат встановлюється лише законом і не може доповнюватися підзаконними нормативними актами уряду чи інших органів влади.
Як зазначалося вище, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону N 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 Закону N 1058-IV. Водночас цим Законом або іншими законами не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не проходження фізичної ідентифікації отримувача пенсії.
В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася.
Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.
Посилання відповідача на те, що відбулося призупинення виплати пенсії позивача, є неприйнятними, оскільки таке зупинення з подальшим поновленням виплати пенсії законом передбачено лише щодо пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності (ст.35 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти як на підставу припинення виплати пенсії є неприйнятним, оскільки суперечать ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи наведене, орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачу пенсію.”.
Суд, розглянувши наявні докази по справі №200/2960/25 зазначає, що відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин 01.10.2024 року) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України “Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин”;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
За приписами частини 2 статті 49 Закону № 1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
За змістом наведеної норми випадки, за яких може бути припинено виплату пенсії, можуть бути передбачені виключно законом.
Водночас, таке припинення можливе виключно на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 236/2495/17).
Суд вже зазначав, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про припинення позивачу нарахування та виплати пенсії з 01.10.2024 року із зазначенням таких підстав припинення.
В свою чергу зазначення відповідачем 1 у своєму відзиві, що виплату пенсії було “призупинено” та “Оскільки окремого порядку виплати пенсії ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі судом не визначено, виплата пенсії станом на 01.10.2024 проводиться відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” (далі - Постанова №637).”, суд не сприймає, у відповідності до правової оцінки наданої судами першої та апеляційної інстанції.
Щодо фізичної ідентифікації позивача, суд зазначає, що наявними доказами в матеріалах справи, а саме особистим зверненням позивача до відділення ТВБВ №10026/0183 розташованого у місті Києві 04.11.2024 року та отриманням ним нової картки, рахунку, наданням своїх особистих власних документів (паспорту, РНОКПП) із зазначенням посадовими особами кутового штампу “копія відповідає оригіналу”, підтверджується особа позивача та власне його фізична ідентифікація.
Як зазначає відповідач 2 на сайті АТ “Ощадбанк” за посиланням - https://www.oschadbank.ua/news/sanovni-klienti-vnutrisno-peremiseni-osobi, міститься повідомлення наступного змісту: “Інформуємо, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 р. пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб строки проходження фізичної ідентифікації продовжено до 31.03.2024 р. Фізична ідентифікація у відділенні Ощадбанку передбачає:
1) Особисте звернення пенсіонера до каси будь-якого відділення Ощадбанку. При собі слід мати паспорт та основну платіжну картку, на яку надходить пенсія.
2) Здійснення пенсіонером операції з отримання готівки, або перегляду залишку коштів на рахунку через касовий POS-термінал (тобто виконання операції з введенням ПІН-коду), або встановлення / зміни ПІН-коду з використанням основної платіжної картки.
Також, для фізичної ідентифікації внутрішньо переміщена особа, яка одержує пенсію через поточний рахунок у відділенні Ощадбанку, може особисто або за допомогою відеоконференцзв`язку звернутись до територіальних органів Пенсійного фонду України або авторизуватись в особистому електронному кабінеті на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України або, якщо одержувач пенсії тимчасово проживає за кордоном, посвідчити у відповідній закордонній дипломатичній установі України факт, що такий одержувач пенсії є живим.
У випадку нездійснення одержувачами пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб фізичної ідентифікації Ощадбанк НЕ зупинятиме видаткові операції за картковими рахунками. Проте інформація про проходження пенсіонерами фізичної ідентифікації буде передаватись до Пенсійного фонду України.
У подальшому фізичну ідентифікацію внутрішньо переміщеної особи, яка одержує пенсію через поточний рахунок у відділенні Ощадбанку, необхідно буде здійснювати кожні шість місяців з дня проведення попередньої фізичної ідентифікації.
Наголошуємо на тому, що питання припинення або продовження нарахування пенсійних виплат на карткові рахунки внутрішньо переміщених осіб належать до компетенції Пенсійного фонду України.”.
Суд зазначає, що позивач неодноразово звертався до відповідача 1 засобами зареєстрованого особистого кабінету через веб-портал ПФУ щодо отримання ним інформації стосовно його ідентифікації шляхом відкриття нового рахунку в АТ “Ощадбанк” та отримання нової картки, що підтверджується копіями цих звернень наявних в матеріалах справи. 
Судом також було встановлено, про що й зазначає відповідач 2 у своєму листі від 20.06.2025 року, що відповідач 1 не звертався за отриманням інформації до відповідача 2 з приводу особистого звернення позивача за відкриттям нового карткового рахунку так само відповідач 2 не повідомляв ГУ ПФУ в Донецькій області про особисте звернення позивача до відділення за отриманням нової платіжної картки, оскільки це не передбачено чинним законодавством та внутрішніми нормативними документами банку. 
Вищезазначеним підтверджується те, що позивач особисто отримав нову картку у відділенні АТ “Ощадбанку” в місті Києві та неодноразово повідомив про це Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в свою чергу відповідач 1 призупинив виплату раніше призначеної пенсії позивачу мотивуючи це тим, що позивач не пройшов фізичну ідентифікацію та відповідно до приписів Закону України №1058-ІV не прийняв відповідного рішення, що підтверджується матеріалами справи.
Щодо зазначеного відповідачем 1 у своїй відповіді від 23.04.2025 року: - “Ви звернулися з заявою №10101 про переведення виплати пенсії на банківську установ ПАТ “Ощадбанк”. Виплату пенсії переведено на банківську установу, але не поновлено, оскільки Вами не надано заяву про неотримання пенсії в органах російської федерації”, суд зазначає наступне.
У своєму рішенні від 06.02.2019 у справі №243/5902/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У вказаному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Відсутність інформації про отримання/неотримання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, не може бути підставою для відмови у призначенні виплати пенсії, оскільки не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення (постанови Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17, від 10.12.2010 у справі №200/3663/16-а).
При цьому, обов`язок щодо витребування пенсійної справи особи, яка проживає на тимчасово окупованій території, у відповідності до норм Порядку №234 покладається саме на органи Пенсійного фонду України та вказана обставина не може позбавити особу права на пенсійне забезпечення, тим більше з урахуванням того факту, що таке право було раніше підтверджено пенсійним органом шляхом призначення позивачу пенсії і вказана особа станом на даний час проживає на території України та має зареєстроване місце проживання.
Додатковим варто зазначити, що відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 року №280/4551/21, в якій зазначено наступне, що необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.
У постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, згідно з яким пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає “нарахованою” в момент призначення пенсії і залишається такою (“нарахованою”) до її чергової зміни. В той же час, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. 
Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).
У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. Право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним. 
Враховуючи викладене, суд вважає недоведеною законність зупинення/припинення відповідачем 1 нарахування та виплати позивачу пенсії починаючи з 01.10.2024 року.
Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зупинення нарахування та виплати позивачу пенсії відбулось з 01.10.2024 року по теперішній час. Ці обставини доведені та підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем по справі.
Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до висновку вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зупинення/припинення нарахування та виплати позивачу пенсії з 01 жовтня 2024 року та як похідна вимога зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити позивачу нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 жовтня 2024 року та виплатити заборгованість з пенсії, яка утворилась за період її несплати у повному обсязі починаючи з дати припинення. 
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 200/2960/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 200/2960/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко