ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 826/825/17
адміністративне провадження № К/9901/39813/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна»
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2017 (судді: Федорчук А.Б., Качур І.А., Келеберда В.І.)
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 (судді: Мєзєнцев Є.І., Файдюк В.В., Чаку Є.В.)
у справі № 826/825/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна»
до Державної фіскальної служби України 
про визнання незаконним та скасування рішення, - 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Дісіес Україна» (далі - позивач, ТОВ «Дісіес Україна») звернулося до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, ДФС України, податковий/контролюючий орган), в якому просило 
1) визнати незаконним та скасувати рішення ДФС України від 30.11.2016 № 2579916/99-99-11-01-01-25 «Про розгляд скарги» про залишення скарги ТОВ «Дісіес Україна» без розгляду;
2) визнати скаргу ТОВ «Дісіес Україна» від 10.10.2016 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві, прийнятого внаслідок документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дісіес Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 та яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245366,00 грн. (двісті сорок п`ять тисяч триста шістсот шістдесят шість) грн. такою, що подана вчасно та такою, що повністю задоволена на користь ТОВ «Дісіес Україна».
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на протиправності оскаржуваного рішення, оскільки скарга ТОВ «Дісіес Україна» на податкове повідомлення-рішення подана вчасно, а саме: в останній день на оскарження такого рішення - 10.10.2016.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 позов задоволено частково, а саме: 1) визнано протиправним та скасовано рішення ДФС України № 2579916/99-99-11-01-01-25 від 30.11.2016 «Про розгляд скарги» про залишення скарги ТОВ «Дісіес Україна» без розгляду та 2) зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути скаргу ТОВ «Дісіес Україна», подану 10.10.2016 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245366,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що подання позивачем 10.10.2016 скарги на податкове повідомлення-рішення, складеного на підставі акта перевірки від 12.09.2016 №381/26-15-14-02-02/35556564, є своєчасним, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією експрес-накладної №59000210160835 від 10.10.2016, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача розглянути по суті скаргу ТОВ «Дісіес Україна», подану своєчасно 10.10.2016 на податкове повідомлення-рішення, складеного на підставі акта перевірки № 381/26-15-14-02-02/35556564 від 12.09.2016.
Не погоджуючись із судовими рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України розглянути скаргу ТОВ «Дісіес Україна», подану 10.10.2016 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати скаргу ТОВ «Дісіес Україна» від 10.10.2016 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві, прийнятого внаслідок документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Дісіес Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 та яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245366,00 грн. (двісті сорок п`ять тисяч триста шістсот шістдесят шість) грн. такою, що подана вчасно та такою, що повністю задоволена на користь ТОВ «Дісіес Україна».
В доводах касаційної скарги скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. 
За переконанням позивача саме на абз. 2 п. 56.9 ст. 59 Податкового кодексу України ґрунтується його позовна заява, оскільки вчасно подана скарга є такою яка повністю задоволена на користь ТОВ «Дісіес Україна», що не було враховано судами попередніх інстанцій при частковому задоволенні позовних вимог.
Відзиву або заперечень на касаційну скаргу від відповідача до Суду не надходило, що не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 30.08.2016 по дату завершення перевірки на підставі наказу № 4922 від 12.08.2016 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Дісіес Україна».з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016, за результатами якої складено акт перевірки від 12.09.2016 № 381/26-15-14-02-02/35556564, яким встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст.186, п. 187.1 ст. 187, п. 190.2 ст. 190, п. 198.2 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказами Мінфіну України №1492 від 25.11.2011, від 13.11.2013 № 678, від 23.09.2014 № 966, у редакції наказу Мінфіну України від 23.01.2015 № 13, від 28.01.2016 № 21, у зв`язку із чим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 № 0005551402, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 245366,00 грн., у т.ч. 166755,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 78591,00 грн. - за штрафними санкціями (т. 1 а.с. 23).
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою про його скасування (т. 1 а.с. 20-22).
Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.10.2016 № 23075/6/99-99-11-01-01-25 продовжено строк розгляду скарги до 09.12.2016 (т. 1 а.с. 29).
Водночас, 30.11.2016 відповідачем прийнято рішення про розгляд скарги №25799/6/99-99-11-01-01-25, яким скаргу позивача залишено без розгляду, а клопотання про долучення матеріалів до скарги ТОВ «Дісіес Україна» на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 27.06.2016 №0005551402 повернуто скаржнику (т. 1 а.с. 30).
Приймаючи вказане рішення, ДФС України виходила з того, що скарга ТОВ «Дісіес Україна» надійшла до ДФС України 11.10.2016 через поштову скриньку з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для подання скарги.
Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).
Згідно з п. 56.3 ст. 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган (п. 56.4 ст. 56 ПК України).
Платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення (п. 56.5 ст. 56 ПК України).
Відповідно до п. 56.8 ст. 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Згідно з п. 56.9 ст. 56 ПК України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Разом з тим, згідно з п. 56.13 ст. 56 ПК України у разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
Відповідно до п. 56.14 ст. 56 ПК України строки подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення контролюючого органу можуть бути продовжені за правилами і на підставах, визначених пунктом 102.6 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з п. 56.16 ст. 56 ПК України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.
Крім того, процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів під час адміністративного оскарження визначено Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 (далі - Порядок № 916).
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 916 передбачено, що скарга подається у письмовій формі до контролюючого органу вищого рівня протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником податків рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 916 у разі якщо останній день строків, зазначених у пунктах 1-3 цього розділу, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
В контексті наведеного суди попередніх інстанцій встановили наступне: податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 № 0005551402 отримано ТОВ «Дісіес Україна» 29.09.2016, з огляду на що останній календарний день на оскарження такого податкового повідомлення-рішення припадає на 09.10.2016 (неділя), тобто на вихідний день.
В той же час матеріалами справи підтверджується, що скарга на податкове повідомлення-рішення, подана позивачем 10.10.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією експрес-накладної №59000210160835 від 10.10.2016 (т. 1 а.с. 27).
Тобто скарга подана в перший робочий день, що настав за вихідним днем, а відтак подана своєчасно у відповідності до вимог з п. 56.13 ст. 56 ПК України та п. 4 розділу ІІІ Порядку № 916, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 30.11.2016 № 25799/6/99-99-11-01-01-28.
Відносно позовних вимог про визнання скарги ТОВ «Дісіес Україна» від 10.10.2016 такою, що повністю задоволена на користь ТОВ «Дісіес Україна», то Суд звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій проаналізувавши вимоги ст. 56 Податкового кодексу України, а також розділу VIII Порядку № 916 та вимоги КАС України, дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язального характеру шляхом саме: зобов`язання відповідача розглянути по суті скаргу ТОВ «Дісіес Україна», подану своєчасно 10.10.2016 на податкове повідомлення-рішення, складеного на підставі акта перевірки № 381/26-15-14-02-02/35556564 від 12.09.2016.
Посилання позивача у касаційній скарзі на абз. 2 п. 56.9 ст. 59 ПК України, як на підставу для визнання скарги задоволеною, то колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними, оскільки відповідачем було прийнято рішення про продовження розгляду скарги від 26.10.2016 № 23075/6/99-99-11-01-01-25, якою продовжено строк розгляду скарги до 09.12.2016 (т. 1 а.с. 29), тоді як оскаржуване рішення прийнято 30.11.2016, тобто до закінчення строку, до якого було продовжено такий розгляд, що вочевидь не узгоджується з вимогами абз. 2 п. 56.9 ст. 59 ПК України.
Отже, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди попередніх інстанції допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісіес Україна» залишити без задоволення. 
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі № 826/825/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І.А. Васильєва
Cудді В.П. Юрченко
В.В. Хохуляк