Справа № 751/9526/25
Провадження № 2-а/750/68/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі судді Косенка О.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Відповідач) про визнання протиправними дій Відповідача, що полягають у направленні листа від 19.09.2025 № 31/37 на адресу органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 04.08.2025 № 1548 про адміністративне правопорушення відносно Позивача. Також Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь спричинену протиправними діями матеріальну шкоду у сумі 2 297,8 грн.
Позов мотивовано тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1548 від 04.08.2025 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 1700 грн. З супровідним листом від 19.09.2025 Відповідач неправомірно направив постанову № 1548 для примусового виконання до органу ДВС, оскільки Позивач її не отримував, тому не почався відлік строку в 15 днів для добровільної оплати штрафу. Державним виконавцем з Позивача шляхом списання коштів з банківського рахунку в Ощадбанку стягнуто подвійний розмір штрафу у розмірі 3400 грн, виконавчий збір – 340 грн, витрати на виконавче провадження – 257,8 грн, всього 3997,8 грн. Позивач стверджує, що унаслідок протиправних дій Відповідача щодо передчасного направлення постанови про накладення штрафу до органу ДВС, він був позбавлений можливості самостійно сплатити штраф у визначений законодавством п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови, що мало наслідком стягнення з нього державним виконавцем штрафу у подвійному розмірі. Вважає, що штраф у розмірі 1700 грн, виконавчий збір – 340 грн, витрати на виконавче провадження – 257,8 грн, всього 2257,8 грн стягнуто з нього внаслідок протиправних дій Відповідача, тому вони мають бути відшкодовані за рахунок Відповідача.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.01.2026 справу передано на розгляд Чернігівського окружного адміністративного суду згідно з розмежуванням предметної юрисдикції.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.01.2026 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи. 
Відповідач через систему «Електронний суд» 13.04.2026 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що надсилання постанови № 1548 на адресу Позивача ( АДРЕСА_1 ) підтверджується Реєстром відправлень від 22.08.2025 № 137. Враховуючи факт надсилання Позивачу постанови та не сплати штрафу протягом 15 днів, Відповідач правомірно надіслав постанову до ДВС для її примусового виконання.
Крім того представник Відповідача зазначає, що постанова від 04.08.2025 № 1548 скасована рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 04.03.2026 у справі № 750/15324/25. Процедура повернення боржнику коштів, що були з нього стягнуті в рамках виконавчого провадження, передбачена Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі – Порядок № 787) шляхом звернення з відповідною заявою до державного виконавця, а не у спосіб їх стягнення у порядку відшкодування матеріальної шкоди. У подальшому повернення стягнутих коштів здійснюється органом Держказначейства України. 
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
24 липня 2025 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 1548 за фактом недбалого зберігання військово-облікового документу, яке спричинило його втрату 17.07.2025 за ч. 2 ст. 211 КУпАП (а.с. 75 зворот-76). За змістом протоколу, який містить підписи особи, що притягується до відповідальності, Позивач визнав факт втрати військового квитка 17.07.2025, а також ознайомлений з необхідністю прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 28.07.2025 для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
25 липня 2025 року Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки має намір скористатися правничою допомогою адвоката (а.с. 76 зворот), яке було задоволено, розгляд справи відкладено на 04.08.2025, про що Позивача було повідомлено листом від 25.07.2025 № 10/4317 (а.с. 77). 
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1548 від 04.08.2025 Позивача за вчинення вищевказаного правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП з накладенням на нього штрафу у розмірі 1700 грн (а.с. 4).
Факт надсилання постанови № 1548 на адресу Позивача (14005, м. Чернігів, вул. Михайла Могилянського, буд. 5) підтверджується Реєстром відправлень від 22.08.2025 № 137 (а.с. 71,72).
Листом від 19.09.2025 № 31/37 Відповідач направив постанову № 1548 для примусового виконання до органу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції (а.с. 5).
Постановою ст. державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції Рожко Н.В. від 27.10.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 79429931 про стягнення з Позивача 3400 грн штрафу на виконання постанови уповноваженої особи Відповідача № 1548 (а.с. 6).
28 жовтня 2025 року АТ «Державний ощадний банк України» встановлено арешт грошових коштів у розмірі 3997,80 грн на рахунку ОСОБА_1 на картці НОМЕР_1 (а.с. 7).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 04.03.2026 у справі № 750/15324/25 від 04.03.2026, яке згідно з відомостями ЄДРСР набрало законної сили, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано постанову № 1548 від 04.08.2025 з мотивів процесуальних порушень при розгляді справи та справу надіслано на новий розгляд до Відповідача (а.с. 72 зворот-75).
Дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Частинами третьою, четвертою статті 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.
За приписами частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до частин першої, другої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз наведених вище правових норм вказує, що примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягає виконавчий документ, який набрав законної сили, а направленню органом (посадовою особою), який виніс постанову, до примусового виконання підлягає постанова про накладення адміністративного стягнення у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, а у разі її оскарження, лише, якщо протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення, особою не буде сплачений накладений на нього штраф.
Фактичними підставами для звернення до суду Позивач у своїй позовній заяві вказав недотримання Відповідачем порядку і строку направлення для організації примусового виконання до органу ДВС постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1548 від 04.08.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення.
Тобто спір виник у зв`язку з притягненням Позивача до адміністративної відповідальності, оформленого вищевказаною постановою.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 04.03.2026 у справі № 750/15324/25 від 04.03.2026 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 скасовано постанову № 1548 від 04.08.2025.
Суд доходить висновку, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності робить усі подальші дії, вчинені на її виконання, такими, що втратили законну підставу, незалежно від їх правомірності чи неправомірності на час вчинення. У цьому випадку діє принцип аналогічний доктрині «плодів отруйного дерева»: якщо первинний документ (постанова) скасований судом у зв`язку з юридичними вадами, які вказують на протиправність дій щодо розгляду справи і винесення такої постанови, то всі подальші похідні дії також не можуть вважатися правомірними.
З огляду на вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Відповідача щодо передчасного направлення постанови про накладення на Позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В частині позовної вимоги про стягнення з Відповідача майнової шкоди суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
Із врахування вищезазначених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Така вимога має не лише підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами, але бути заявленою у належний процесуальний спосіб до належного Відповідача.
Суд, оцінюючи належність обраного Позивачем способу захисту порушених прав, свобод та інтересів при оскарженні рішень суб`єктів владних повноважень, має також визначити, чи є цей спосіб ефективним.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Оцінюючи належність обраного Позивачем способу поновлення своїх майнових прав, суд зазначає, що кошти, стягнуті з Позивача на виконання постанови № 1548 від 04.08.2025, яка була у подальшому скасована, були зараховані до загального фонду Державного бюджету України.
Повернення коштів, стягнутих на підставі скасованої постанови про адміністративне правопорушення, здійснюється в порядку повернення надміру або помилково зарахованих до бюджету коштів. Оскільки штраф було сплачено, а згодом рішення скасовано, кошти вважаються такими, що утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави (ст. 1212 Цивільного кодексу України).
При цьому ч. 7 ст. 27 Закону «Про виконавче провадження» передбачена процедура повернення боржнику коштів, що були з нього стягнуті в рамках виконавчого провадження, а саме у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Механізм повернення з бюджету помилково сплачених коштів урегульовано Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (зі змінами) (далі - Порядок № 787)).
Так, згідно з абз. 10 п. 5 Порядку № 787 у разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви».
Отже, для повернення платнику коштів, сплачених за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, необхідно звернутися з заявою до відповідних органів, що забезпечують та контролюють справляння надходжень бюджету, до яких Відповідач не відноситься.
Таким чином, Позивач мав би подати заяву про повернення коштів до органу ДВС, який в свою чергу повинен сформувати подання до органу Держказначейства, яке має виплатити стягнуті кошти Позивачу.
Матеріали справи не містять доказів звернення Позивача з відповідною заявою ані до органу ДВС, ані до органу Держказначейства, а також доказів щодо відмови у задоволенні заяви про повернення сплачених коштів, на виконання постанови 1548 від 04.08.2025 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Таким чином, повернення коштів за скасованим у судовому порядку рішенням про стягнення штрафу, який був перерахований до відповідного бюджету, має бути здійснений у відповідності до Порядку № 787, а не у спосіб їх стягнення у порядку відшкодування матеріальної шкоди.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
З огляду на вищевикладене, у задоволенні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача матеріальної шкоди необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 143 КАС України, суд вирішує питання судових витрат (судовий збір, витрати на правничу допомогу, експертів тощо) у рішенні, постанові або ухвалі, що завершують розгляд справи. Розподіл проводиться пропорційно задоволеним вимогам або залежно від результату вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково, а сторонами у заявах по суті справи не заявлено про відшкодування судових витрат, з урахуванням принципу диспозитивності, визначеного у ч. 2 ст. 9 КАС України, понесені сторонами судові витрати у справі суд залишає за ними.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо передчасного направлення для примусового виконання до органу державної виконавчої служби постанови № 1548 від 04.08.2025 про адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО