ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/3253/24 (904/1851/25)	
за позовом фізичної особи-підприємця Новікової Наталії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 
до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119049, Російська Федерація, ГСП-1, м.Москва, вул.Житня, буд.14, стр.1, ідентифікаційний номер юридичної особи 103773968834) 
про стягнення збитків, інфляційних нарахувань, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу 
в межах справи №904/3253/24
за заявою Фізичної особи-підприємця Новікової Наталії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )
про визнання неплатоспроможним 
Суддя Суховаров А.В.
Cекретар судового засідання Піхтін Д.С.
Представники:
від позивача - Гергель К.О., свідоцтво № 4247 від 23.01.2020;
від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:
Фізична особа-підприємець Новікова Наталія Анатоліївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача - Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, за змістом якого просить суд:
- стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, російська федерація м.Москва, вул. Житня, б. 14, буд. 1) на користь фізичної особи – підприємця Новікової Наталії Анатоліївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) збитки, завдані внаслідок збройної агресії Російської Федерації в розмірі 12 031 481, 47 грн., інфляційні нарахування - 1 428 244, 53 грн., 3 % річних – 639 997, 54 грн., а всього: 14 099 723, 54 грн.;
- стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація м.Москва, вул. Житня, б. 14, буд. 1) на користь фізичної особи – підприємця Новікової Наталії Анатоліївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, а саме 15 000,00грн. – витрати на професійну правничу допомогу;
- органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3% річних за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення на суму заборгованості 12 031 481, 00 грн. за період з 20.02.2025 року до моменту виконання рішення суду по даній справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Новікової Наталії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119049, Російська Федерація, ГСП-1, м.Москва, вул.Житня, буд.14, стр.1, ідентифікаційний номер юридичної особи 103773968834) про стягнення збитків, інфляційних нарахувань, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу залишено без руху; позивачу протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки заяви, а саме надати до Господарського суду Дніпропетровської області наступні докази: обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 12 031 481, 47 грн. з посиланням на первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; первинні документи на підтвердження обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 12 031 481, 47 грн., які дозволяють ідентифікувати товар, його вартість, постачальника та отримувача товару.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 у справі №904/3253/24(904/1851/25) повернуто позивачу вищевказану позовну заяву.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа-підприємець Новікова Наталія Анатоліївна, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в повному обсязі та передати справу до господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів необхідних для розгляду скарги, ухвалою суду від 27.05.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/3253/24(904/1851/25) із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
30.05.2025 матеріали справи №904/3253/24(904/1851/25) надійшли до суду апеляційної інстанції.
За результатом розгляду апеляційної скарги Новікової Наталії Анатоліївни на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 у справі №904/3253/24(904/1851/25) постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Новікової Наталії Анатоліївни задоволено, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 у справі №904/3253/24(904/1851/25) скасовано; вирішено передати справу №904/3253/24(904/1851/25) до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/3253/24(904/1851/25); вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.11.2025р. о 10:00 год.
04.11.2025 до господарського суду надійшло клопотання ФОП Новікової Н.А. про зупинення провадження у справі №904/3253/24(904/1851/25) до розгляду касаційної скарги ФОП Новікової Н.А. на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.10.2025 року у справі №904/3253/24.
Ухвалою суду від 04.11.2025 вирішено перейти до розгляду справи №904/3253/24(904/1851/25) за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 16.12.2025р. о 10-30 год.
В підготовчому засіданні 16.12.2025 господарський суд ухвалив наступне: 
- у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Новікової Наталії Анатоліївни про зупинення провадження у справі №904/3253/24(904/1851/25) відмовити;
- продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів; відкласти підготовче засідання на 20.01.2026; 
- здійснити повідомлення відповідача Російську Федерацію в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про дату, час і місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/); 
- повторно зобов`язати позивача направити (протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали) нотаріально засвідчений переклад на російську мову ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 по справі №904/3253/24(904/1851/25) та ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2025 по справі №904/3253/24(904/1851/25) на поштову адресу та адресу електронної пошти закордонної дипломатичної установи Російської Федерації за вибором позивачів, та надати до суду докази надсилання.
20.01.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали ВС у складі КГС від 15.01.2026 року у справі №904/3253/24, відповідно до якої зупинено дію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі №904/3253/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
У підготовчому засіданні 20.01.2026 вирішено наступне:
- відкласти підготовче засідання на 10.02.2026р. о 10:00 год., в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в каб.№ 1-102 (1 корпус, 1 поверх) за адресою: 49027, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС (https://vkz.court.gov.ua/); 
- зобов`язати позивача надати первинну бухгалтерську документацію на підтвердження обставин, викладених у бухгалтерській довідці (а.с.45-77, т.1), яка долучена позивачем в обґрунтування позовних вимог; 
- здійснити повідомлення відповідача Російську Федерацію в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про дату, час і місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/).
- попередити сторін про те, що участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції можлива за умови використання комп`ютерної техніки або смартфону, які дозволяють передавати аудіосигнал та відеозображення (з доступом в мережу Інтернет).
- повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі з сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz\.
05.02.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення, за змістом яких позивач вказує, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2026 зобов`язано позивача надати первинну бухгалтерську документацію на підтвердження обставин, викладених у бухгалтерській довідці (а.с.45-77, т.1), яка долучена позивачем в обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим позивач зазначає про неможливість надання первинної бухгалтерської документації на вимогу суду, оскільки законодавство не передбачає обов`язок позивача мати таку документацію, а всі наявні у позивача документи були долучені до позову під час звернення до суду. Також, позивач вказує, що за змістом Договору оренди нежитлового приміщення №2/2022 від 01.01.2022 року (п.п. 1.2, 1.3) та Протоколу огляду місця події від 14-17.01.2022 року, магазин-офіс, за адресою: м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 188, корпус 3 приміщення 9, було повністю зруйновано внаслідок агресії Російської Федерації, отже вся документація, обладнання та товар позивача, що перебували у зазначеному магазині-офісі, знищено внаслідок вищевказаних обставин. Позивач, посилаючись на положення пункту 296.1 ПК України, вказує, що до 1 січня 2021 року ФОП на 2-й групі (неплатники ПДВ) були зобов`язані вести Книгу обліку доходів за суворо встановленою державою формою, з 2021-го року навіть книгу обліку не потрібно вести. Також, позивач вказує, що всі товари та обладнання, які було знищено внаслідок ракетної атаки було придбано позивачем поетапно і в різних ФОП-ів, які ведуть облік в довільній формі та відповідно жодних бухгалтерських документів про продаж позивачу майна не зберегли. Таким чином, позивач вказує, що вся наявна документація на підтвердження обставин, викладених у позові була надана суду разом з позовною заявою, а надання будь-якої іншої документації не передбачено законом та не вбачається за можливе внаслідок її знищення. За викладених обставин, позивач просить суд врахувати вищевказані пояснення та задовольнити позов.
З огляду на те, що під час підготовчого засідання 10.02.2026 відбулися перебої в роботі сервісу відеоконференцзв`язку "ЄСІТС", судове засідання перервалось, що підтверджується актом Господарського суду Дніпропетровської області за підписом головного спеціаліста та секретаря судових засідань.
Ухвалою суду від 10.02.2026 відкладено підготовче засідання на 12.03.2026р. о 10:00 год.; запропоновано учасникам справи в строк до 10.03.2026 надати письмові пояснення щодо необхідності або відсутності необхідності призначення у справі судової експертизи (економічної, товарознавчої або комплексної) для встановлення розміру збитків з формулюванням орієнтовного переліку питань, які мають бути поставлені перед експертом у разі призначення експертизи.
Ухвалою суду від 12.03.2026 підготовче провадження у справі №904/3253/24(904/1851/25) закрито; справу призначено до розгляду в засіданні на 09.04.2026 о 10:00 год.
В судовому засіданні 09.04.2026 позивач підтримує позовні вимоги.
Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, відзив на позов не подав.
Пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України (ч.1 ст.79 Закону України "Про міжнародне приватне право").
Відповідно до положень статті 5 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності від 02.12.2004 держава користується імунітетом, щодо себе та своєї власності, від юрисдикції судів іншої держави з урахуванням положень цієї Конвенції.
Згідно зі статтею 7 зазначеної Конвенції держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді у суді іншої держави по відношенню до будь-якого питання або справи, якщо вона явно висловила згоду на здійснення цим судом юрисдикції щодо такого питання або справи у силу: а) міжнародної угоди; b) письмового договору; або с) заяви у суді або письмового повідомлення у рамках конкретного розгляду.
Статтею 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною 2 статті 367 Господарського процесуального кодексу України судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
При цьому порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території Російської Федерації був врегульований Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - Постанову Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.1992.
Так, згідно з вищезазначеною Угодою Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування Сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо. При виконанні доручень про надання правової допомоги компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави. При зверненні про надання правової допомоги і виконання рішень документи, що додаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.
Разом з цим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.
У зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗС РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.
Відтак діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в України, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.
Отже, подальше застосування відповідного алгоритму з отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію РФ проти України.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19 щодо судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі громадянину України. Верховний Суд виходив із того, що названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Таким чином починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією.
У постановах від 18.05.2022 по справам №428/11673/19 та №760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно яких підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства "Укрпошта", у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ "Укрпошта" припинило поштове співробітництво з поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.
З огляду на вищенаведене, на період збройного конфлікту у відносинах з державною-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення.
За викладених обставин, повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи 
здійснюється судом шляхом розміщення оголошень на сайті Судової влади України.
Відповідно до частини четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 ГПК України).
За викладених обставин, справа розглядається за наявними матеріалами.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Новікова Наталія Анатоліївна зареєстрована як фізична особа-підприємець.
Основним видом економічної діяльності ФОП Новікової Н.А. за КВЕД є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний) (47.78). До переліку інших видів діяльності ФОП Новікової Н.А. належить діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (46.19), неспеціалізована оптова торгівля (46.90); роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (47.91), інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (47.99).
На підставі договору оренди нежитлового приміщення №2/2022 від 01.01.2022 у тимчасовому платному користуванні ФОП Новікової Н.А. перебувало нежитлове приміщення в корпусі 3/9, загальною площею 87, 00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
За вищевказаною адресою ФОП Новікова Н.А. здійснювала підприємницьку діяльність.
14.01.2023 о 15:43 внаслідок ракетного удару ракетою невідомого типу підрозділами збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації по вищевказаному житловому будинку, частково зруйновано конструкції 1 під`їзду корпусу №3, та повністю зруйновано 2 і 3 під`їзди корпусу №3 з 9 по 1 поверхи. Так, повністю зруйновано квартири №№ 1-36 під`їзду 2 корпусу №3 та квартири №№ 1-36 під`їзду 3 корпусу №3. Повністю зруйновано всього 72 (сімдесят дві) квартири. Частково зруйновано квартири (які не підлягають відновленню) квартири 3 під`їзду 2 корпусу, 1 під`їзду 3 корпусу, та 1 під`їзду 4 корпусу, всього пошкоджено 236 (двісті тридцять шість) квартир. У результаті попадання ракети в будинок утворилися завали з конструкцій будівлі.
Згідно з витягом Витягом з ЄРДР, за даним фактом слідчим відділом управління СБУ у Дніпропетровській області 14.01.2023 року внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 438 КК України та відкрито кримінальне провадження № 22023040000000055.
14.01.2023 громадянку Новікову Н.А. визнано у кримінальному провадженні потерпілою внаслідок ракетного обстрілу, що призвело до пошкодження майна, допитано в якості потерпілої та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки.
26.01.2024 року постановою Офісу Генерального прокурора кримінальне провадження №22023040000000055 від 14.01.2023 об`єднано з кримінальним провадженням №132022160000000279 від 23.04.2022 року.
16.04.2024 постановою Офісу Генерального прокурора кримінальне провадження №132022160000000279 об`єднано з кримінальним провадженням №12022170430000212 від 02.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110,ч. 2 ст. 437, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст.28, ч. 2 ст. 438 КК України.
Отже, внаслідок ракетного удару підрозділами збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації по житлового будинку, розташованому за адресою: м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 118, зруйновано орендоване позивачем приміщення для здійснення господарської діяльності, внаслідок чого позивачем понесено збитки. 
Так, за змістом бухгалтерської довідки від 16.01.2023 року загальний розмір завданих збитків складає 12 031 481, 47 грн., з яких:
- згідно протоколу обстеження приміщення, яке постраждало внаслідок ракетного удару, згорів товар по закупівельній ціні на суму 7 946 320, 98 грн.;
- втрачена вигода від реалізації знищених товарів – торгівельна націнка – 3 973 160, 49 грн.;
- торгівельна націнка складає 50% від ціни придбаного товару; 
- згідно протоколу обстеження приміщення, яке постраждало внаслідок ракетного удару, згоріла комп`ютерна, офісна та торгівельна техніка на суму 112 000, 00 грн.
За викладених обставин, позивач звернувся до суду з позовом, за змістом якого просить суд:
- стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь фізичної особи – підприємця Новікової Наталії Анатоліївни збитки, завдані внаслідок збройної агресії Російської Федерації у розмірі 12 031 481, 47 грн., інфляційні нарахування - 1 428 244, 53 грн., 3 % річних – 639 997, 54 грн., а всього на суму 14 099 723, 54 грн.;
- стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь фізичної особи – підприємця Новікової Наталії Анатоліївни судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.;
- органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3% річних за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення на суму заборгованості 12 031 481, 00 грн. за період з 20.02.2025 року до моменту виконання рішення суду по даній справі.
Станом на час розгляду справи, відповідачем не сплачено збитки на користь позивача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року Про Заяву Верховної Ради України Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі N 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Так, обставини завдання шкоди внаслідок ракетного удару підтверджуються наявним у матеріалах справи протоколом огляду місця події від 14.01.2023, витягом з ЄРДР від 14.01.2023 року №22023040000000055.
Приписами частини першої статті 317, частини першої статті 321, частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За таких умов, знищення та пошкодження належного позивачу на праві власності майна порушує відповідне право власності позивача, який у зв`язку із цим набуває право на відшкодування заподіяної йому шкоди.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.
Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.04.2021 у справі №648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц.
Водночас, необхідною умовою застосування до відповідача відповідальності у вигляді збитків є доведеність позивачем розміру завданих йому збитків.
Так, у справі ключовим питанням є підтвердження розміру та фактичної наявності майна (товару), щодо знищення якого позивачем заявлено вимогу про відшкодування збитків.
З 16.12.2022 набрав чинності наказ Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 N 3904/1223, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02.12.2022 N 1522/38858 "Про затвердження методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності" (надалі Методика).
У відповідності до норм цієї Методики звіт про оцінку збитків - документ, що є результатом незалежної оцінки збитків, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (оцінювачем) відповідно до Закону України «Про оцінку майна», майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
Відповідно до п. 4 розділу І основних положень Методики, "об`єктом оцінки збитку є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, згідно з підпунктами 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії РФ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 N 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2022 N 951);
п.5. Оцінка шкоди та збитків, що проводиться відповідно до цієї Методики, здійснюється з такою метою:
визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, у межах кримінальних проваджень відповідно до законодавства України;
визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання постраждалими заяв на компенсацію;
визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання позовів (у тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій;
інші цілі, визначені законодавством.
п. 6. Така мета згідно з цією Методикою досягається шляхом визначення у вартісному виразі:
розміру реальних збитків;
упущеної вигоди;
потреб у витратах, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок збройної агресії.
п. 10. Під час оцінки (визначення розміру) збитків відповідно до цієї Методики необхідним є отримання визначеного законодавством документа, який підтверджує, що втрата, руйнування або знищення майна відбулася внаслідок збройної агресії.".
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 N 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.
Додатком до Порядку є Загальні засади оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Загальні засади), які складаються з розділів Основні положення, Організаційні засади оцінки збитків та Методичні засади визначення розміру збитків, спричинених збройною агресією.
Відповідно до п. 5 Загальних засад, розділ Основні положення (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.22 N 326), оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Аналітична оцінка шкоди та збитків проводиться органами державної влади або органами місцевого самоврядування самостійно або із залученням фахівців, підприємств, установ, організацій будь-якої форми власності, а також може проводитися самостійно підприємствами, установами, організаціями з урахуванням вимог стандартної методології, що визначені цими Загальними засадами та відповідними методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Особливості проведення аналітичної оцінки та форми її проведення визначаються методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Стандартизована оцінка збитків проводиться органами державної влади або органами місцевого самоврядування, яким Кабінетом Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру збитків, завданих внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів, спричинених збройною агресією Російської Федерації, із використанням стандартного набору вихідних даних та дотриманням вимог стандартної методології, що визначені цими Загальними засадами та відповідними методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Проведення судової експертизи, що пов`язана з оцінкою збитків, та діяльність судових експертів, що пов`язана з оцінкою майна, здійснюються на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей методичного регулювання оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії Російської Федерації, визначених цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку. При цьому в дослідницькій частині висновку судового експерта відображаються усі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку. Організаційні засади проведення судовими експертами експертних досліджень визначаються законодавством з питань судово-експертної діяльності.
Відповідно до п.п.11,12 Загальних засад, розділ Організаційні засади оцінки збитків (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.22 N 326), за результатами аналітичної оцінки складається аналітичний звіт в електронній формі та у паперовій формі (у разі потреби), який підписується спеціалістами, що безпосередньо проводили таку оцінку; Форма аналітичного звіту та акта оцінки збитків встановлюється методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Відповідно до п.п. 16-18 Загальних засад оцінка збитків проводиться за наявності вихідних даних, необхідних для проведення оцінки, та наявності інформаційних джерел.
Під час обрання виду оцінки, що проводиться для досягнення цілей оцінки шкоди та збитків, враховується наявність фізичного доступу до об`єкта оцінки, вихідних даних та інформаційних джерел, а також час, необхідний для проведення відповідної оцінки. Наявність можливостей проведення одного виду оцінки не виключає можливість проведення іншого виду оцінки після появи необхідного доступу до об`єкта оцінки чи усунення перешкод до такого доступу. Жоден з видів оцінки, визначених цими Загальними засадами, не є виключним для досягнення цілей оцінки шкоди та збитків, крім випадків, коли проведення конкретного виду оцінки визначено законодавством.
У разі відсутності вихідних даних, необхідних для проведення стандартизованої оцінки збитків відповідно до методик оцінки шкоди та збитків, що передбачені пунктом 5 Порядку, орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому Кабінетом Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру збитків, завданих внаслідок збройної агресії Російської Федерації, звертається до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, постраждалих про надання відсутніх вихідних даних та інформації, необхідних для проведення стандартизованої оцінки збитків.
Стандартизована оцінка збитків не проводиться в разі неможливості отримання достатнього обсягу вихідних даних, необхідних для проведення такої оцінки.
У разі неможливості проведення стандартизованої оцінки збитків та незалежної оцінки збитків можуть використовуватися результати аналітичної оцінки збитків.
Методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку, встановлюються види, типи інформаційних джерел, особливості встановлення категорій інформаційним джерелам та особливості відображення таких інформаційних джерел в актах оцінки збитків (звітах про оцінку збитків, висновках експерта).
Методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку, встановлюються окремі набори вихідних даних відповідно до окремого напряму визначення розміру збитків із описом характеристик таких даних, деталізацією їх показників.
Вихідними даними, що застосовуються під час оцінки збитків, є:
правова, технічна та інша документація на майно, що зазнало руйнівного впливу, яка дає змогу його ідентифікації, зокрема документи, які складені відповідними комісіями під час огляду об`єкта збитків і ґрунтуються на судженнях (свідченнях) членів комісій;
звіт (акт) про обстеження пошкоджених та/або знищених об`єктів після завдання шкоди з рекомендаціями щодо подальшої експлуатації, складений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017р. N 257 Про затвердження Порядку проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва (Офіційний вісник України, 2017 р., N 33, ст. 1045);
інші документи, які містять характеристики об`єкта оцінки, визначені методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Для аналітичної оцінки можуть застосовуватися інші вихідні дані.
Інформаційними джерелами, що застосовуються під час оцінки збитків, є:
результати огляду об`єкта оцінки, що здійснений, зокрема, з використанням технічних засобів та інформаційних джерел (фотоматеріали, відеоматеріали, геопросторові дані, цифрові картографічні матеріали, дані дистанційного зондування Землі та їх похідні продукти, аналітика соціальних мереж, існуюча публічна інформація тощо);
ринкові дані, які застосовуються під час проведення оцінки збитків: інформація про угоди купівлі-продажу подібного до об`єкта оцінки майна, ринкові ціни на подібне майно тощо;
інші інформаційні джерела, які можуть бути застосовані під час оцінки збитків, визначені методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку, зокрема інформація з інших актів (звітів, експертиз), складених за результатами оцінки збитків.
Згідно із п.п. 18 п. 2 Порядку, визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у т. ч. господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.
Враховуючи викладене, визначення розміру збитків, завданих ракетно-бомбовими ударами, спричиненими збройною агресією Російської Федерації, що мали наслідком знищення майна, здійснюється експертом зі складанням аналітичного звіту про оцінку збитків.
Між тим, позивачем не надано відповідного висновку на підтвердження розміру збитків, завданих внаслідок знищення товарно-матеріальних цінностей у наведених у позові обсягах.
При цьому, слід зазначити, що підприємницька діяльність позивача передбачає наявність первинних документів, що підтверджують придбання товару (договори, накладні, квитанції про оплату, митні декларації тощо). 
У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом цієї ж статті господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із положеннями статей 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Оскільки огляд майна позивача неможливий, збитки підлягають оцінці виходячи з фінансової звітності, що підтверджує наявність товару на дату знищення, даних складського обліку з метою встановлення точної кількість залишку на дату знищення майна, первинних документів, що підтверджують факт придбання товару, його вартість, фактичну наявність в приміщення, яке знищено внаслідок рентного удару 14.01.2023, як то договори з постачальниками, видаткові накладні, акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні тощо. 
Всупереч викладеному, позивачем у якості основного доказу на підтвердження розміру збитків надано лише складську відомість на 34 сторінках (а.с.43-77), підписану ФОП Новіковою Н.А. одноособово, за відсутності будь-яких первинних документів. 
Згідно зі ст. 73, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та вірогідними.
За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі N914/1131/18, від 26.02.2019 у справі N914/385/18, від 10.04.2019 у справі N904/6455/17, від 05.11.2019 у справі N915/641/18.
Складська відомість, складена одноособово позивачем, без посилань на первинну документацію, є лише внутрішнім робочим документом і не може бути об`єктивним підтвердженням реального залишку товару на суму 7 946 320, 98 грн.
Поряд з цим, господарський суд, з метою встановлення обставин справи, неодноразово зазначав про необхідність надання первинної бухгалтерської документації, а також про висловлення позиції щодо необхідності призначення судової експертизи.
Так, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 позовну заяву було залишено без руху та зобов`язано позивача надати обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 12 031 481, 47 грн. з посиланням на первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та первинні документи на підтвердження обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 12 031 481, 47 грн., які дозволяють ідентифікувати товар, його вартість, постачальника та отримувача товару.
У зв`язку з невиконанням позивачем вимог зазначеної ухвали, позовну заяву ухвалою суду від 20.05.2025 було повернуто позивачу без розгляду.
Центральний апеляційний господарський суд постановою від 23.09.2025 скасував ухвалу господарського суду від 20.05.2025 та зазначив що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів, ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу, такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Разом з тим, Центральний апеляційний господарський суд зазначив, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів. За змістом висновку суду апеляційної інстанції, питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до статті 238 ГПК вирішується судом під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена. 
Ухвалою від 21.01.2026 господарський суд зобов`язав позивача надати первинну бухгалтерську документацію на підтвердження обставин, викладених у бухгалтерській довідці (а.с.45-77, т.1), яка долучена позивачем в обґрунтування позовних вимог. 
Позивач на виконання цієї ухвали надав пояснення, відповідно до яких він зазначив, що він надав всю наявну у нього документацію на підтвердження обставин, викладених у позові, а надання будь-якої іншої документації не передбачається законом, оскільки він є фізичною особою-підприємцем зі спрощеною системою оподаткування та не зобов`язаний вести бухгалтерський облік.
Ухвалою суду від 10.02.2026 запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення щодо необхідності/відсутності необхідності призначення у справі судової експертизи (економічної, товарознавчої або комплексної) для встановлення розміру збитків з формулюванням орієнтовного переліку питань, які мають бути поставлені перед експертом у разі призначення експертизи.
В судовому засіданні 12.03.2026 представник позивача зазначив про відсутність пояснень/доповнень/клопотань по справі, заперечував проти призначення експертизи, посилаючись на достатність в матеріалах справи доказів на підтвердження вимог, заявлених позивачем.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Ризик наслідків вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій, у даному випадку не надання первинних документів та відмови від проведення експертизи, несе сторона у справі, на яку покладено обов`язок доведення обставин, на наявність яких вона посилається.
Твердження позивача про те, що вона як фізична особа-підприємець не зобов`язана вести бухгалтерський облік, суд вважає помилковим в контексті обов`язку доказування. Хоча чинне законодавство (Податковий кодекс України, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») дійсно надає ФОП певні спрощення, тягар доведення розміру майнових втрат у судовому процесі покладається саме на позивача.
Разом з тим, протокол огляду місця події від 14.01.2023 підтверджує факт руйнування будівлі внаслідок здійснення ракетного удару Російською Федерацією. Однак, цей документ не містить опису залишків знищеного товару у конкретних обсягах, вказаних у позові. Він фіксує факт пошкодження нерухомості, але не підтверджує кількісний та якісний склад товарних запасів позивача, що фактично знаходились у приміщенні магазину на момент влучання ракети.
Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів (первинних документів на придбання товару, договорів, видаткових накладних, тощо), які б дозволили суду ідентифікувати товар та підтвердити його вартість на суму 7 946 320, 98 грн. станом на час здійснення ракетного удару, склад цивільного правопорушення в частині доведеності розміру збитків є неповним.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у Постанові від 09.09.2020 у справі №905/1347/19 правила щодо оцінки доказів закріплено у ст. 86 ГПК України, згідно з частиною 1 якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.
Так, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ч. 2 ст. 86 ГПК України). Зазначене є запорукою ухвалення судом справедливого рішення, яке відповідатиме принципу верховенства права.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №909/983/16 загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, є обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях або на документах, створених позивачем в односторонньому порядку без належного документального підтвердження походження майна та його наявності в магазині позивача на час його знищення. 
Враховуючи відсутність доказів реального обсягу втраченого майна, позовні вимоги про стягнення збитків, похідні вимоги про інфляційні нарахування та 3% річних, а також вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.
У зв`язку з відсутністю 20.04.2026 в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області електроенергії, повний текст рішення складено 21.04.2026.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Новікова Наталія Анатоліївна ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119049, Російська Федерація, ГСП-1, м.Москва, вул.Житня, буд.14, стр.1, ідентифікаційний номер юридичної особи 103773968834) про стягнення збитків, інфляційних нарахувань, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскаржено протягом цього строку в порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України. 

Повний текст рішення складено 21.04.2026.

Суддя А.В. Суховаров