Справа №452/89/23 
Провадження №2/452/285/2025 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року       м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Макаревич Л.Р., Роман Л.І.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін без їх виклику за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в судовому засіданні 26 листопада 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

05 січня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором без номеру від 29 березня 2011 року (далі - Договір), укладеним між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі – ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 , згідно з яким останній було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 2300 грн. 00 коп. з його поступовим збільшенням до 5000 грн. 00 коп. та з подальшим його зменшенням до 4116 грн. 88 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) на суму залишку заборгованості. Відповідач ОСОБА_4 порушила умови Договору і має прострочену заборгованість у розмірі 5143 грн. 36 коп., де заборгованість за простроченим тілом кредиту – 4136 грн. 88 коп., заборгованість за простроченими відсотками – 1006 грн. 48 коп., обґрунтувавши таку вимогу тим, що відповідачі є спадкоємцями боржника ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у заяві представник позивача просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму понесених судових витрат у розмірі 2481 грн. 00 коп. (т.1 а.с.1-5,6). 

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (т.1 а.с.84-85).

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження вперше на 28 березня 2024 року, а також одночасно витребувано з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та із Самбірської державної

нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) копію спадкової
справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.7-8,112-113), яку було виконано (т.1 а.с.118-142,148). 

В подальшому підготовчі засідання підготовчі засідання неодноразово відкладались та оголошувалися перерви з різних підстав, останній раз на 29 серпня 2024 року.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та вперше призначено справу до судового розгляду по суті на 02 жовтня 2024 року (т.1 а.с.157). В подальшому судові засідання неодноразово відкладались та оголошувалися перерви з різних підстав, останній раз на 26 листопада 2025 року.

У судовому засіданні 26 листопада 2025 року судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що вступну та резолютивну частини судового рішення буде проголошено (підписано) о 14 год. 00 хв. 26 листопада 2026 року.

В судовому засіданні повноважний представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Миська Р.М. повідомив про те, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, з урахуванням додатково поданих уточнень, прохав позов задовольнити в повному обсязі, надавши судові відповідні пояснення. Крім того, представник позивача усно під час розгляду справи по суті зазначив, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в призначені судові засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце їх проведення були повідомлені належним чином, кожен окремо (т.2 а.с.3-9,13,15-16,23-24,26-33,36-37,39-42,44-50,54-56,58-63), причини своєї неявки судові не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявляли, правом подати відзив на позовну заяву не скористались.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За усної згоди повноважного представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену в позовній заяві, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк». Копія статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ КБ «Приватбанк» міститься у матеріалах справи (т.1 а.с.68,70-73,95-98,185-190).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 

За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 

В матеріалах справи наявна Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі – Анкета-Заява) ОСОБА_4 , яку остання особисто підписала 29 березня 2011 року та за змістом якої вона погодилась, що вказана Анкета-Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому, своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.25). 

Відтак, вказана Анкета-Заява підписана сторонами: від імені банку – уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто ОСОБА_4 ..

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 29 березня 2011 року склалися кредитні правовідносини, а саме, ОСОБА_4 уклала Договір шляхом підписання Анкети-Заяви, згідно з яким останній було відкрито картковий рахунок та встановлено відповідний початковий кредитний ліміт у розмірі 2300 грн. 00 коп. з його поступовим збільшенням до 5000 грн. 00 коп. та з подальшим його зменшенням до 4116 грн. 88 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) на суму залишку заборгованості.  ОСОБА_4 отримала платіжну картку № НОМЕР_1 , яку в подальшому було декілька раз перевидано та 19 лютого 2018 року ОСОБА_4 останній раз було видано платіжну картку № НОМЕР_2 з терміном дії останній день січня 2022 року (т.1 а.с.19-23,24,25,53,54-55). 

Разом з тим, як встановлено із копії свідоцтва про смерть, позичальник ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.54-55,56,57-58,59).

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за Договором від 29 березня 2011 року станом на день смерті позичальника ОСОБА_4 є заборгованість в сумі 5143 грн. 36 коп., де заборгованість за простроченим тілом кредиту – 4136 грн. 88 коп., заборгованість за простроченими відсотками – 1006 грн. 48 коп. (т.1 а.с.11-18,99-111).

Стаття 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 

При цьому, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі

прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Вказані положення застосовуються також і до відносин за кредитним договором (ч.2 ст.1054 ЦК України). 

Із виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_4 активувала кредитну картку та активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснювала платежі на повернення кредитних коштів (т.1 а.с.19-23).

Таким чином, ураховуючи наявність у матеріалах справи виписки про рух коштів, яка є належним підтвердженням отримання ОСОБА_4 кредитних коштів, користування ними та часткової сплати грошей в рахунок погашення заборгованості, позивачем доведено факт отримання ОСОБА_4 кредиту в АТ КБ «Приватбанк» та факт наявності заборгованості за кредитом.

Відтак, в судовому засіданні встановлено, що зобов`язання позичальником ОСОБА_4 виконувалися не належним чином, чим порушені умови Договору.

Разом з тим, відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1216, 1218 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у ст.1219 ЦК України (статті 1218 цього Кодексу).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.3 та ч.4 ст.1268 ЦК України, ст.1269 ЦК України.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_4 , допускають правонаступництво.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса,

не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора, тощо. Нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкоємця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особа. 

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявної в матеріалах справи, вбачається, що померла ОСОБА_4 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_2  (т.1 а.с.209-216, т.2 а.с.17-20). 

Як вбачається з довідки, наданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 28 березня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 22 червня 2021 року, були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1. а.с.148).

З копії спадкової справи №576/2021, заведеної Самбірською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, що надійшла 10 вересня 2021 року від спадкоємця ОСОБА_2 , вбачається, що позивач АТ КБ «Приватбанк» в порядку ст.1281 ЦК України в шестимісячний строк з дня коли він дізнався про відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців, у якій повідомив про заборгованість спадкодавця. При цьому, матеріали копії спадкової справи не містять відомостей про відмову іншого спадкоємця ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4  (т.1 а.с.118-142).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця.

Виходячи з наведених норм, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора спадкодавця встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням факту прийняття спадщини спадкоємцями, кола спадкоємців, переліку і вартості отриманого останніми у спадщину майна.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки на час смерті останньої були зареєстровані разом з нею та заяви про відмову від спадщини протягом встановленого законом строку не подали. Тому в будь-який момент мають можливість звернутись до нотаріуса та успадкувати майно, що залишилось після смерті спадкодавця.

Аналогічна правова позиція викладена і постанові Верховного Суду України в складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2021 року у справі №465/2135/16 (провадження №61-3697св21).

Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не

означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України).

Як встановлено судом з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_4 не виконала зобов`язання за Договором, а відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємцями померлого позичальника, у добровільному порядку сума заборгованості за кредитом на час розгляду цієї справи у суді на користь АТ КБ «Приватбанк» не сплачена. 

Відтак, АТ КБ «Приватбанк» набуло право грошової вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору від 29 березня 2011 року, що міститься у матеріалах справи.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц).

Так, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) складає 4136 грн. 88 коп.. 

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_4  (т.1 а.с.24), встановлено, що остання зміна кредитного ліміту відбулася 26 травня 2020 року та максимальна сума для отримання склала 4116 грн. 88 коп., що не відповідає наданим позивачем розрахункам. 

При цьому, в судовому засіданні повноважний представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що позивачем при визначенні розміру заборгованості по тілу кредиту була врахована комісія за обслуговування в розмірі 20 грн. 00 коп., автоматично списана 12 жовтня 2019 року з карткового рахунку ОСОБА_4 , що підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_4 (т.1 а.с. 19-23), відтак, на переконання суду, дана сума не повинна стягуватись з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, прохає, крім простроченого тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками в сумі 1006 грн. 48 коп..

Проте, в Анкеті-заяві від 29 березня 2011 року умовами договору процентна ставна не встановлена (т.1 а.с.25).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 березня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як невід`ємні частини спірного договору.

У Витягу з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами та процентна ставка, а також додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови (т.1 а.с.26-52).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт з використанням Картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» розуміла позичальник ОСОБА_4 та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 29 березня 2011 року містили умови, зокрема й щодо нарахування відсотків за ставкою, зазначеною в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про встановлення відсоткової ставки, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем Анкеті-Заяві від 29 березня 2011 року відсутні умови про сплату заборгованості по процентам за користування кредитом, на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості у розмірі 1006 грн. 48 коп..

Зважаючи на викладене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо погодженого розміру відсотків та пені (комісії), які застосовуються у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за Договором, відтак суд дійшов висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «Приватбанк» як на підставу своїх вимог до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом за Договором від 29 березня 2011 року станом на день смерті позичальника ОСОБА_4 тільки за простроченим тілом кредитув розмірі 4116 грн. 88 коп..

В іншій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають.

При цьому, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом подати відзив на позовну заяву не скористалися, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надали, а також не надали жодних доказів, які б ж підтверджували факт сплати грошових коштів за Договором, чим не виконали вимоги стст.12,81 ЦПК України. 

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні із даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. 00 коп. (т.1 а.с.6).

Враховуючи те, що позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно в сумі 1985 грн. 76 коп., виходячи з розрахунку: 
(4116 грн. 88 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 2481 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 5143 грн. 36 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 1985 грн. 76 коп..

На підставі викладеного, керуючись стст.207,509,526,534,549,551,626,628,633,634,638,1048-1050, 1054,1055,1056-1 ЦК України, стст.2,4,12-13,76-81,141,259,263-268,279 ЦПК України, суд,–

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 04 вересня 2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3  (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 21 березня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-д, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570, розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , МФО банку 305299) заборгованість за кредитним договором в сумі 4116 (чотирьох тисяч ста шістнадцяти) гривень 88 (вісімдесяти восьми) копійок.

Стягнути солідарно з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 04 вересня 2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3  (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 21 березня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-д, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570, розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , МФО банку 305299) судовий збір в розмірі 1985 (однієї тисячі дев`ятсот вісімдесяти п`яти) гривень 76 (сімдесяти шести) копійок. 

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в інший частині вимог, які розглядалися, - відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має

право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя          Т.М. Кущ