П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2336/25	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року (суддя Біоносенко В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 07.04.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

11.03.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, в якій позивач просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області щодо залишення заяви ОСОБА_1 від 19.02.2025 №б/н без задоволення та повернення оригіналу виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 18.02.2025 по справі №490/3493/24 без виконання; 
- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 18.02.2025 по справі №490/3493/24, про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, в сумі 500000 гривень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На думку апелянта, у спорах щодо відшкодування завданої державою шкоди у грошовому еквіваленті, так і у спорах щодо виконання обов`язку з виплати такого відшкодування, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у рішенні суду, суд стягує відповідні суми саме з Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави у спірних правовідносинах. Згідно з положеннями частини четвертої статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках. Тому, зазначення у полі "боржник" виконавчого листа – Державна казначейська служби України (код ЄДРПОУ 37567646) в подальшому призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Казначейства, оскільки кошти, які виділяються на утримання Казначейства, як окремої юридичної особи та суб`єкта господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб.
Окремо апелянт звернув увагу не те, що Казначейство у справі №490/3493/24 не брало участь саме від імені держави, та позивач у позовній заяві не зазначав про Казначейство та що саме цей державний орган повинен брати участь у справі від імені держави. Незважаючи на те, що до повноважень Казначейства не належить представництво Держави Україна в судах, а відповідачем 2 у справі №490/3493/24 виступала Миколаївська обласна прокуратура, яка і є органом, що завдала шкоду ОСОБА_1 , у виконавчому листі "боржником" зазначено Казначейство, а не Миколаївську обласну прокуратуру.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.01.2025 набрало законної сили рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.12.2024 у цивільній справі №490/3493/24, яким позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, в сумі 500000 гривень.
18.02.2025 Центральний районний суд м. Миколаєва у справі №490/3493/24 видав виконавчий лист №490/3493/24.
18.02.2025 ОСОБА_1 подав зазначений виконавчий лист для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області.
25.02.2025 Головним управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області листом за №04-06/2-10/1207 позивачу згаданий виконавчий лист повернуло через те, що у ньому було допущено помилку, а саме у резолютивній частині виконавчого листа визначено: "стягнути з Державного бюджету", а у полі "боржник" вказано "Державна казначейська служба України".
Роз`яснено про необхідність звернення до суду для виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа, а саме, у полі "боржник" виключити слова "Державна казначейська служба України".
Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав, що спірний виконавчий лист, виданий у цивільній справі №490/3493/24, відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому ГУ ДКС України у Миколаївській області протиправно повернуло його без виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Основного Закону України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі – Закон №1404-VIII).
Частиною першою статті 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:
- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб),
- дата народження боржника - фізичної особи;
- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
- строк пред`явлення рішення до виконання.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ).
Одночасно статтею 6 Закону №1404-VIII визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком №845.
Відповідно до пункту 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
Пунктом 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, встановлено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:
1) виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження";
2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;
3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;
5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;
6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;
10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;
11) наявні інші передбачені законом випадки.
Як убачається з матеріалів справи, 06.01.2025 набрало законної сили рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.12.2024 у справі №490/3493/24, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
Суд стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, в сумі 500000 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Держави Україна за кошти Державного бюджету України. Безспірне списання коштів здійснює Державна казначейська служба України (Казначейство України), як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
18.02.2025 Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №490/3493/24 видано виконавчий лист, у якому боржником зазначено ДКС України.
Приписами статті 15 Закону №1404-VIII визначає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.
Ураховуючи, що обов`язок щодо виконання рішення про стягнення коштів з держави покладається на Казначейство України, яке було відповідачем у справі №490/3493/24, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність повернення Головним управлінням Державної казначейської служби України виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 18.02.2025 по справі №490/3493/24 без виконання.
Доводи апелянта про те, що резолютивна частина виконавчого листа не відповідає полю реквізиту "боржник", що ускладнює виконання даного рішення і спрямовано на забезпечення належного виконання виконавчого листа, колегія суддів відхиляє як неаргументовані.
Так, відповідно до підпункту 2 пункту 4, підпунктів 2 і 7 пункту 5 Порядку №845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.
За наведеного, відповідач повинен вживати всіх заходів по виконанню вказаного вище рішення суду, встановлених Порядком №845.
Натомість, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення апелянтом комплексу дій, передбачених Порядком №845, спрямованих на виконання рішення суду у справі №490/3493/24.
У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №580/2220/19 Суд зазначив: "виконавчий документ повинен містити обов`язкові реквізити та дані (інформацію) визначені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", проте повернення виконавчого листа без виконання повинно містити об`єктивні причини неможливості виконати судове рішення.
Так, у пункті 5 Порядку №845 визначено, зокрема, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право: 1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; 3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;… 7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.
З наведеного правового регулювання слідує, що законодавство України про виконавче провадження надає органам Казначейства певні повноваження, які вони мають використовувати при здійсненні виконавчого провадження.
Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить належних, вагомих і обґрунтованих міркувань, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували вищевикладені висновки і давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, при цьому не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи.
Суд, при прийнятті даного рішення, також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29).
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко
Суддя В.А. Голуб
Суддя Ю.В.Осіпов