Справа №752/409/26
Провадження № 2/752/6475/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

23.02.2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Чекулаєва С.О.,
за участі секретаря судового засідання Ільніцької І.С.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
У грудні 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач) 
-аліментів на дитину у розмірі від усіх видів доходу відповідача;
-аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 від усіх видів доходу відповідача.

1.1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Як стверджує позивач 10.10.2025 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем.
Посилаючись на положення статті 180 СК України позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від усіх видів доходу відповідача.
Окрім того, позивач, посилаючись на положення статті 84 СК України, та вказуючи, що вона весь свій вільний час присвячує догляду за дитиною, просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, до досягнення дитиною трьох років, у розмірі 1/6 від усіх видів його доходу.
У наданому до суду відзиві відповідач визнає, що після розірвання шлюбу, малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася проживати із позивачем; відповідач вказує, що він не відмовлявся та не відмовляється від сплати аліментів на утримання дочки, проте заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини у визначеному нею розмірі з підстав неможливості надання такої матеріальної допомоги.

Відповідач також спростовує твердження позивача, що він не надавав грошових коштів на утримання малолітньої дитини, водночас вказує, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

1.2.Процесуальні дії у справі
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2026 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. 
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Сторони належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.

2.Мотивувальна частина
2.1.Фактичні обставини, встановлені судом
Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2025 у справі № 369/13697/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу суд встановив, що шлюб, який був зареєстрований 08.08.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Вказане судове рішення набрало законної сили 11.11.2025.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Як вбачається з відзиву на позов, відповідач не заперечує твердження позивача, що малолітня ОСОБА_3 проживає з позивачем.
Суд встановив, що ОСОБА_2 є співробітником Національної поліції України та отримує заробітну плату, розмір якої підтверджується Довідкою за формою ОК-5.
З наданих відповідачем копій платіжних інструкцій суд встановив, що за період з 03.09.2025 по 29.01.2026 ОСОБА_2 здійснив переказ на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 65 550 гривень.
З наданої відповідачем копії договору оренди квартири від 01.01.2026 вбачається, що відповідач орендує житло у місті Києві та сплачує за нього 20 000,00 гривень щомісячно.
Також з наданих відповідачем медичних документів вбачається, що мати відповідача ОСОБА_4 є інвалідом другої групи з 11.06.2018 довічно.

2.2. Застосовані норми права
Конституційним правом неповнолітньої дитини, закріпленим статтею 51 Конституції України є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Крім того, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачено статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено статтею 181 СК України.
З аналізу вказаної норми вбачається, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК.
При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина.
Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК України.
Наведене узгоджується і з роз`ясненнями наведеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною третьою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.6 ст.84 СК України).

2.3. Мотиви, з яких виходить суд
Суд встановив, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2025 у справі № 369/13697/25, яке набрало законної сили 11.11.2025.
Хоча матеріали справи не містять безпосередніх доказів того, що малолітня ОСОБА_5 проживає з позивачем, суд бере до уваги, що відповідач у своєму відзиві фактично підтвердив дану обставину, вказавши, що після розірвання шлюбу сторонами було усно узгоджено місце проживання дитини разом із матір`ю.
Матеріали справи будь-якої домовленості між сторонами про сплату аліментів на утримання дитини не містять, водночас, суд встановив, що відповідач, добровільно здійснює переказ на рахунок позивача грошових коштів із зазначенням у графі призначення платежу: «переказ власних коштів. Аліменти».
З наданих відповідачем копій платіжних інструкцій суд встановив, що за період з 03.09.2025 по 29.01.2026 ОСОБА_2 здійснив переказ на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 65 550 гривень.
Таким чином, вбачається, що твердження позивача зроблені у позовній заяві про те, що відповідач здійснює нерегулярні перекази грошових коштів у розмірі 1 000,00 гривень не відповідає дійсності та спростовуються матеріалами справи.
Разом з тим, суд звертає увагу, що звернення з позовом до суду про стягнення алміентів є правом того з батьків з ким проживає дитина.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).
Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Стосовно стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 від усіх видів доходу суд зазначає наступне.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 27.05.2020 в справі № 712/4702/19 (61-929 св20), право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Відповідно до частини епршої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що враховуючи відсутність у позивача самостійного доходу, та відсутність доказів неможливості надання чоловіком матеріальної допомоги, останній має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.
У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені.
У ході судового розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ще не досягла трирічного віку, проживає саме з позивачем.
ОСОБА_2 є співробітником Національної поліції України та отримує заробітну плату, середній, щомісячний розмір якої становить 43 932,25 гривень.
Суд звертає увагу, що твердження відповідача, що він надає матеріальну допомогу своїй матері - ОСОБА_4 , яка є інвалідом другої групи довічно не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Суд також зазначає, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
З вказаних вище норм права слідує, що позивачка має право на утримання.
Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень статті 84 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Твердження про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, відповідач не спростував.
Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання позивача керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.
З урахуванням встановлених обставин у цій справі, виходячи з норм права, які регулюють спірні правовідносини, керуючись принципом справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, враховуючи те, що позивач зобо`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі частки свого доходу, орендну плату за житло у розмірі 20 000,00 гривень та потенцій обов`язок надавати допомогу своїй матері, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років.
Відтак, позов підлягає до задоволення частково.
Положеннями частини третьої статті 77 СК України визначено, що аліменти сплачуються щомісячно.
Згідно з частиною першою статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць (виходячи з мінімальної заробітної плати) слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

3. Розподіл судових витрат
Оскільки позивач згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень , суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частин першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Суд звертає увагу, що у позовній заяві про стягнення аліментів від 24.12.2025 відсутній будь-який попередній розрахунок суми судових витрат. 

Окрім цього, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
Доказів того, що професійна правнича допомога у справі надавалася позивачу особою, яка має статус адвоката матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 4, 10-12, 76-89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд, 

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.12.2025 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 24.12.2025 року та до досягнення дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Дата складення повного рішення суду: 23.02.2026

Суддя С. О. Чекулаєв