Справа № 703/4374/25 
1-кп/703/205/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" квітня 2026 р. Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретарів: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла кримінальне провадження № 12025250350000117, відомості про яке внесено до ЄРДР 24 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Кременчук Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого:
-15 жовтня 2010 року Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України - на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
-22 червня 2011 року тим же судом за ч.2 ст. 185, ч.І ст. 71 КК України - на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;
-22 вересня 2011 року тим же судом за ч. 3 ст.185, ч4 ст. 70 КК України - на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. Звільнений 14 жовтня 2013 на підставі ст. 81 КК України умовно достроково на 1 рік 2 місяці 18 днів за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2013 року;
-2 червня 2014 року Крюківським районним судом м.Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 121, ст. 71 КК України - на 8 років позбавлення волі.Звільнений 14 листопада 2019 року
на підставі ст. 81 КК України умовно достроково на 1 рік 11 місяців 04 дні;
-19 травня 2020 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 71 КК України - на 5 років позбавлення волі. Звільнений 2 лютого 2024 року на підставі ст. 81 КК України умовно достроково на 1 рік 1 міс. 17 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_10 23 лютого 2025 року, в період часу з 21 год 45 хв до 22 год 05 хв, перебуваючи позаду магазину «Анді», що за адресою: вул. Тараса Шевченка, 9, в м. Сміла Черкаської області, маючи корисливий мотив на заволодіння чужим майном та умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та, передбачаючи можливість суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно, з метою заподіяння смерті іншій людині, наніс не менше 5 ударів невстановленим досудовими розслідуванням предметом по голові ОСОБА_11 , внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: ділянки забиття мозкової речовини на тлі субарахноїдальних крововиливів правих тім`яної і скроневої часток головного мозку, субарахноїдальні крововиливи на випуклих поверхнях лобної частки зліва і справа та правої потиличної частки головного мозку, крововиливи у бічні шлуночка головного мозку, крововиливи на внутрішній поверхні проєкції підлеглих тканин до ран №№1-5 голови, рани №1 і №2 в лівій скронево-тім`яній області голови, які розташовані на тлі саден, рана №3 в лівій потиличній області голови, яка розташована на тлі садна, рана №4 в правій тім`яно-потиличній області голови, яка розташована на тлі садна, рана №5 у правій тім`яно-скроневій області голови, яка розташована на тлі садна, садни в лобній області справа, на правій і лівій, виличній областях, в правій скроневій області та по всій поверхні лобу зліва, котрі перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.
Після чого, виконавши всі дії котрі вважав необхідними для заподіяння смерті потерпілого, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння його майном, привласнив мобільний телефон ОСОБА_11 «Redmi 6А», вартість якого, відповідно до висновку експерта від 19.05.2025, становила 897грн та залишив місце події.
Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене з корисливих мотивів.
Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні вину визнав частково і суду пояснив, що
23 лютого 2025 року потягом прибув на станцію ім. Т.Г. Шевченко в м. Сміла, де на вокзалі зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_12 , який проживає в тому ж мікрорайоні міста.
Коли закінчилися цигарки, він пішов в напрямку вокзала, а оскільки була оголошена «повітряна тривога» і магазини були закриті, то він зайшов у сховище, де попросив у присутніх чоловіків цигарку. Один з них запропонував вжити наркотичну речовину. З цією метою вони пішли за будівлю «червоного» магазину, де із поліетиленової пляшки з алюмінієвою фольгою вживали наркотичну суміш. У якусь мить незнайомець кинувся на нього з ножем, якого він вибив з рук нападника, відбулася бійка, під час якої він 4-5 разів вдарив потерпілого по голові пляшкою із-під шампанського. Забравши ніж, телефон і пакет із їжою, він повернувся до ОСОБА_13 , якому нічого про бійку не розповів. Уранці електричкою прибув на вокзал станції Знам`янка, де побачивши працівників поліції, які рухалися в його напрямку, викинув ніж в кущі. Про вчинене вбивство чоловіка в м. Сміла зізнався у відділку поліції. Вбивати чоловіка не хотів, шкодує про вчинене.
У судових дебатах ОСОБА_10 вину визнав, в останньому слові просив суд перекваліфікувати його дії на крадіжку та розбійний напад.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію ОСОБА_10 .
Прокурор, у судових дебатах, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна та повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 травня 2020 року, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на 14 рокув 1 місяця 17 днів з конфіскацією майна. 
Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, в судовому засіданні його винуватість у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, доведена зібраними органом досудового розслідування та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні, як показаннями свідків, так і письмовими доказами:
- показами потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що її рідний брат ОСОБА_11 із серпня 2024 року проживав у с. Скородинське Золотоніського району Черкаської області, де намагався позбутися алкогольної залежності, під наглядом батюшки місцевої церкви. Останній раз бачила брата у вересні 2024 року, коли він приїздив у м. Смілу, щоб отримати паспорт. Тоді ж,через день, вона разом зі своїм чоловіком відвезли ОСОБА_14 знову у с. Скородинське. Брат своєї сім`ї не мав, свого житла в м. Сміла у нього не було. 24 лютого 2025 року в обідній час, близько 13 год. їй зателефонував син і повідомив про те, що його навідали працівники поліції, які показали в телефоні «відео» із зображеням загиблого чоловіка, якого виявили за магазином в районі ст. ім. Т.Г. Шевченка в м. Сміла, у якому він упізнав свого дядька - ОСОБА_11 . Вона разом зі своїм чоловіком прибули на місце виявлення померлого чоловіка, там вже працювала слідчо-оперативна група поліції. У померлому вона також впізнала свого рідного брата. Про те, що він міг знаходитися в м. Сміла вона не знала. Характеризує його, як чоловіка, який зловживав алкоголем, але агресивним не був. 

Про наявність у нього ножа, чи іншої зброї, як і про те, що брат вживав наркотичні речовини, їй нічого не відомо. 
- показаннями свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні про те, що зі своїм бувшим чоловіком ОСОБА_11 вона проживала протягом 12 років. Розлучилася 8 років тому, але періодично зустрічала його в районі станції ім. Т.Г. Шевченка в м. Сміла, оскільки сама проживає по АДРЕСА_2 . Останній раз вона бачилася з ОСОБА_14 23 лютого 2025 року, близько 19-20 год, коли він зайшов до неї додому. ОСОБА_14 залишив рюкзак з одягом, який повинен забрати пізніше. Куди він збирався йти чи їхати, не сказав. Вона у пластикові одноразові лоточки спакувала котлети і голубці та невелику пляшку з водою, ці продукти харчування поклала у поліетиленовий пакет, який ОСОБА_14 забрав із собою. Наступого дня їй зателефонувала сестра ОСОБА_16 , яка повідомила про його загибель. Характеризує бувшого чоловіка, як такого, що зловживав спиртними напоями, в стані сп`яніння він ставав дратівливим, але не був агресивним. Про те, що ОСОБА_17 міг вживати наркотичні засоби їй нічого не відомо, але вона жодного разу, як під час спільного проживання, так після, під час випадкових зустрічей, не бачила його в наркотичному сп`янінні. З обвинуваченим ОСОБА_10 не знайома і ніколи не зустрічалася. Під час останньої зустрічі, вона не бачила у ОСОБА_11 ножа. Під час поліцейських слідчих дій вона впізнала одноразові лоточки, як ті, у які вона пакувала котлети і голубці; 
- показаннями свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні про те, що з ОСОБА_10 він познайомився на ринку, біля станції Т.Г. Шевченка в м. Сміла в лютому 2025 року, підтримував з ним дружні стосунки. Тоді ж, протягом 2-3 неділь, ОСОБА_10 проживав у нього в кімнаті по АДРЕСА_3 . 23 лютого 2025 року,пізно увечері, десь близько 23 год Тіліман пішов прогулятися, повернувся близько 02:00 год 24 лютого 2025 року. По його поведінці було видно, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння. Із собою ОСОБА_10 приніс кросівки, телефон, рюкзак та сумку з якимись речами та продуктами харчування ( лоток з котлетами та голубцями). Казав, що на вокзалі зустрів знайомого, який і дав йому ці речі. Спілкувався з ОСОБА_10 до самого ранку, про вбивство той нічого не розповідав, а вранці він пішов знову на вокзал. Кому належали кросівки він не знає, ОСОБА_10 був взутий у інше взуття, начебто, черевики;
- показаннями свідка ОСОБА_21 в судовому засіданні про те, що він працює таксистом. 24 лютого 2025 року в нічну пору доби, близько 24:00 год він, перебуваючи в районі ст. Т.Г. Шевченко в м. Сміла, у дворі будинку №9 по вул. Т. Шевченка, на смітнику, за приміщенням магазину, виявив тіло чоловіка без ознак життя. Побачивши біля тіла кров, зателефонував на гарячу лінію та викликав поліцію; 
- даними протоколу огляду місця події від 24 лютого 2025 року та фототаблиці зображень до нього, якими зафіксувано місце виявлення трупа ОСОБА_11 на прилеглій території позаду магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , на голові якого виявлені тілесні ушкодження;
- даними протоколу огляду місця події від 25 лютого 2025 року та фототаблиці зображень до нього, якими зафіксовано місце виявлення та вилучення фрагменту цегли, деформовану цеглину і п`ять фрагментів цегли із слідами бурого кольору, зовні схожими на кров;
- даними протоколу огляду місця події від 25 лютого 2025 року та фототаблиці зображень до нього, яким зафіксовано вилучення за місцем проживання ОСОБА_18 у квартирі АДРЕСА_5 лотка для зберігання їжі та кросівок білого кольору зі слідами бурого кольору на шнурках;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотографією від 25 лютого 2025 року за участю свідка ОСОБА_18 , який впізнав ОСОБА_10 , як чоловіка з яким він познайомився на залізничному вокзалі у м. Сміла та з яким він проводив вільний час 23 лютого 2025 року, коли той залишив у його кімнаті лоток для зберігання їжі та білі кросівки;
- даними протоколу зняття показань технічних приладів та засобів, що мають функцію відеозапису від 25 лютого 2025 року, згідно з яким здійснено копіювання відповідних записів з камери зовнішнього спостереження, що розташована на будівлі магазину «Українські ковбаси (Свіжина)» за адресою: вул. Т.Г. Шевченка,7, м. Сміла Черкаської області;
- даними протоколу огляду предмету від 26 лютого 2025 року, згідно з яким оглянуто диск- носій інформації- DVD-R. Під час відтворення відеозапису на 17 секунді від його початку наявне 

зображення - потерпілий ОСОБА_11 перетинає дорогу разом з невідомим. Далі на відео спостерігається, як потерпілий ОСОБА_11 разом з невідомим, який одягнутий в куртку чорного кольору, темні штани і білі кросівки о 21 год 46 хв 23.02.2025 року заходять за будівлю магазину, а о 22 год 08 хв 23.02.2025 року невідомий чоловік, одягнутий в куртку чорного кльору, темні штани і білі кросівки з чорним рюкзаком на спині, виходить із-за магазину червоного кольору та прямує один без потерпілого в напрямку залізничного вокзалу;
- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25 лютого 2025 року, згідно з яким в порядку ст. 208 КПК України затриманий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час особистого обшуку були вилучені мобільний телефон «Redmi 6А» та банківська картка потерпілого ОСОБА_11 ;
- даними висновку судово-медичного експерта № 05-6-02/063 від 21 травня 2025 року, згідно з яким смерть гр. ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді забиття речовини головного мозку із субарахноїдальними крововиливами, яка отяготилася набряком набубнявінням мозкової речовини із розладом кровообігу;
- даними протоколу отримання зразків для проведення експертизи від 25 березня 2025 року, відповідно до якого в ОСОБА_10 були відібрані зразки букального епітелію та зразок крові;
- даними висновку експерта- імунолога № СЕ-19-25/21440-БД від 23 травня 2025 року, згідно з яким генетичні ознаки крові, виявлені на кросівках на праву та ліву ноги збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_11 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_10 ;
- даними протоколу огляду предмету від 6 червня 2025 року, згідно з яким оглянуто DVD-R та встановлено, що з абонентського номера НОМЕР_1 , який належить померлому ОСОБА_11 , 23.02.2025 о 23:28 та 24.02.2025 о 03:41, зафіксовано вихідний виклик на номер НОМЕР_2 , який належить матері ОСОБА_10 - ОСОБА_22 ; 
- даними висновку експерта №СЕ-19/124-25/7479-ТВ від 19 травня 2025 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «REDMI 6A (M1804C3CG)», imeil: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , станом на 24 лютого 2025 року становила 897 грн.
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №290 від 14 травня 2025 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на той час до якого відносяться інкриміновані йому кримінальні правопорушення, виявляв ознаки змішаного розладу особистості, дисоціального та емоційно-нестійкого типу з епізодичним вживанням психоактивних речовин, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними на вказаний період часу.
На теперішній час ОСОБА_10 також виявляє ознаки змішаного розладу особистості, дисоціального та емоційно-нестійкого типу з епізодичним вживанням психоактивних речовин, що на теперішній час не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. 
У ОСОБА_10 не виявлено психічних розладів, що могли б патологічним чином впливати на можливість брати участь у слідчих діях та судовому засіданні. Посилання підексперного під час проведення експертизи на грубі розлади пам`яті мають ізольований характер, не знаходять свого підтвердження при клінічному обстеженні та дослідженні наданих матеріалів, та відповідно не є свідченням наявності у ОСОБА_10 будь - яких психічних розладів, що могли би позбавляти його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Заслухавши показання обвинуваченого, його захисника, свідків і потерпілої, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд, відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірность проведених експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що 

володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань. Висновки експертиз ніким з учасників судового провадження не оспорюються, не суперечать іншим зібраним доказам, достовірність яких встановлена судом та які підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні умисного заподіяння смерті людини є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.
Частково неправдиві покази обвинуваченого під час судового слідства щодо бійки з ОСОБА_11 , заперечення умислу на позбавлення його життя та покладання відповідальності на потерпілого, не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду та повністю спростовуються, як показаннями самого обвинуваченого так і письмовими доказими, дослідженими в судовому засіданні.
Суд виходить з того, що діючи таким чином, обвинувачений ОСОБА_10 достоменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно смерть ОСОБА_11 , а тому його показання у цій частині, суд вважає логічними і такими, що повністю підтверджуються письмовими доказами по справі, висновками судово-медичної та молекулярно-генетичними експертизами. 
Намагання обвинуваченого зменшити ступінь своєї вини є способом його захисту і на доведанність його вини в заподіянні смерті ОСОБА_11 , не впливає.
Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_10 , а не когось іншого були активними і протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_11 - результат поведінки обвинуваченого, а байдужість до можливих наслідків його дій свідчить про те, що він об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_11 .
Дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись Законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» указують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.
При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».
Разом з тим суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

Частина 6 статті 22 КПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
Під час судового розгляду обвинувального акту будь-які клопотання стороною обвинувачення щодо можливості отримання додаткових доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не заявлялися.
Суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки, як самого кримінального правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.
За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженої особи.
При призначенні ОСОБА_10 покарання суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України класифікується, як особливо тяжкий злочин, відсутність, як обтяжуючих покарання обставин, так і обставин які його пом`якшують, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і характеризується негативно, приходить до висновку, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі. 
Обвинувачений вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання за попереднім вироком, а тому остаточне покарання йому за цим вироком слід призначити за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, повністю приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання за попереднім вироком. 
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу, обвинуваченому ОСОБА_10 належить залишити дотеперішнім - тримання під вартою.
З обвинуваченого в прибуток держави належить стягнути 21685 грн, 74 коп витрат за проведення молекулярно-генетичних експертиз.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368,369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання - 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 травня 2020 року у виді 1року 1 місяця 17 днів позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді 14 років 1 місяця 17 днів позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу, залишити дотеперішнім - тримання під вартою. 
Строк відбування призначеного ОСОБА_10 покарання за цим вироком, обраховувати із дня набрання вироком законної сили, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи із 25 лютого 2025 року і до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_5 ) на корись держави 21685 грн, 74 коп витрат за проведення молекулярно-генетичних експертиз. 
Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області: блок живлення, два кабелі, зарядний пристрій, три кнопочні мобільні телефони, дві акумуляторні батареї, пластиковий лоток, повернути власникам, мобільний телефон «Redmi 6А», одяг, взуття, паспорт та інші документи ОСОБА_11 повернути потерпілій ОСОБА_9 , а решту знищити.
На вирок можуть бути подані апеляції до Черкаського апеляційного суду через міськрайсуд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - з моменту вручення йому копії вироку. 

Головуючий ОСОБА_1 

Судді: ОСОБА_2 

ОСОБА_3