Справа № 167/1387/25 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І. 	
Провадження № 22-ц/802/451/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Рожищенської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 06 лютого 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Носовицького Г. А. звернулася до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати як незаконну і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач та треті особи не подали.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені, зокрема в п. 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, ця справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 31 березня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду належить скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з таких мотивів.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2025 року ОСОБА_1 подала до суду позов про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що матеріали справи не містять відомостей того, що померлий ОСОБА_4 за життя не знав, що саме він записаний батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відсутні відомості щодо того, що ОСОБА_1 має право здійснювати представництво інтересів свого померлого чоловіка ОСОБА_4 у цій справі. У зв`язку з цим суд вважав, що позивачу необхідно повідомити суду на якій підставі вона пред`являє зазначений позов, фактично в інтересах ОСОБА_4 , з наведенням відповідних доказів. Крім того, в порушення ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач заявила вимогу щодо виключення відомостей про ОСОБА_4 як батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про її народження, однак, не долучила до матеріалів справи належним чином засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , копію повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (з метою встановлення правової підстави зазначення відомостей про батька дитини), а у випадку неможливості самостійного надання суду таких доказів - не ставила питання про їх витребування у встановленому законом порядку.
04 лютого 2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків (документ сформований в системі 03 лютого 2026 року), в якій представник позивача зазначив, що першочергові наміри ОСОБА_4 (оспорення батьківства шляхом проведення експертизи ДНК) відповідають вимогам ч. 2 ст. 137 СК України, а оскільки позивач ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_4 , яка на момент його смерті перебувала з ним в офіційному шлюбі, тому є його спадкоємцем, як це передбачено ст. 1261 ЦК України. Крім того, до заяви представник позивача приєднав відповідні докази про необхідність подання яких суд зазначав у своїй ухвалі від 27 січня 2026 року.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу разом з матеріалами позову.
Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_1 позовну заяву про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник не виконали вимоги ухвали суду від 27 січня 2026 року.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду, враховуючи наступне.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Вимоги до позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України.
Так, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, вона складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України, оскільки містить всі визначені даною нормою права обов`язкові змістовні реквізити. 
Заявлені позовні вимоги викладені в чіткій і зрозумілій формі. 
Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. 
У справі, яка переглядається, зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви вбачається, що позивач зазначила обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також вказала, що до матеріалів справи вона приєднала докази, якими, на її думку, ці обставини підтверджуються.
Зважаючи на зміст статей 175, 177 ЦПК України, залишення позовної заяви без руху з підстав того, що позивачем не наведено підтверджуючих обставин того, що померлий ОСОБА_4 за життя не знав, що саме він з 2013 року записаний батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також не наведено та не надано підтверджуючих даних того, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка в силу статей 136, 137 СК України має право пред`являти позов про виключення відомостей про особу померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , як батька, з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства. 
Виходячи з положень ЦПК України, аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову без руху.
Однак, суд передчасно при вирішенні питання про відкриття провадження фактично перейшов до дослідження доказів, а саме померлий ОСОБА_4 особисто визнав батьківство, що є предметом доказування у цій справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Отже, у цій справі суд проявив надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду, що позбавляє позивача права доступу до суду і перешкоджає розгляду її позовних вимог. Суд залишив поза увагою те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а тому дійшов передчасного та помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу через неподання доказів.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – Носовицького Григорія Анатолійовича задовольнити.
Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 06 лютого 2026 року у цій справі скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: