Справа № 456/5784/25
Провадження № 2/456/338/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

27 лютого 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді Гули Л. В. ,
з участю секретаря    Дверій Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Cтрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, 

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
Позивачка ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що ОСОБА_2 - її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.06.2018. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та постійно проживає з нею в АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. Відповідач не є біологічним батьком дитини. Він має вади зору та слуху і є особою з інвалідністю першої групи. Дитина навчалася в Стрийській початковій школі № 11 Стрийської міської ради Львівської області до четвертого класу. З вересня 2025 року дочка навчається в п?ятому класі Стрийського ліцею ім. І.Франка. 
02.07.2019 в Стрийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Львівській області вона зареєструвала повторний шлюб з ОСОБА_4 , актовий запис № 197. Від цього шлюбу у них народилося ще двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з нею. На утримання дочки відповідач мав сплачувати аліменти згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2022. За її заявою від 01.06.2022 виконавчий лист був повернений без виконання, оскільки обов?язок щодо утриманні цієї дочки взяв на себе її другий чоловік, який виховує її та дбає про неї. Відповідач не спілкується з дочкою з початку 2017 року, тобто, з часу, коли вони припинили підтримувати подружні відносини, стали проживати окремо. Він не бере участі в її вихованні, не цікавиться життям дочки, її здоров?ям, навчальним процесом, фізичним та духовним розвитком дитини. Йому байдужа її доля. І дитина вже не пам?ятає батька. Вона вважає батьком дитини її другого чоловіка. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї дочки батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву.
Представник третьої особи пояснень щодо позовної заяви не подав.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22 жовтня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 27/
На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 27 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру /а.с. 28-29/.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Cтрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13.11.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 30/.
Протокольною ухвалою від 13.11.2025 проведення підготовчого засідання відкладено на 14.12.2025 /а.с. 37/.
Протокольною ухвалою від 14.12.2025 проведення підготовчого засідання відкладено на 13.01.2026 /а.с. 40/.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2026 закрито підготовче провадження у даній справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 28.01.2026 /а.с. 47/.
Протокольною ухвалою від 28.01.2026 судове засідання відкладено на 17.02.2026 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 40/.
Розгляд справи по суті відбувся 17.02.2026 за участі позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Маципури та представника третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області Скрицької Н.Б. По закінченні судових дебатів 27.02.2026 визначено як дату оголошення судового рішення.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Маципура Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.
Представниця третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області Скрицька Н.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, як і висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затверджений рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 446 від 19.12.2025, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечила.
Відповідач ОСОБА_7 повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.
За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 07.05.2015 /а.с. 9/.
Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.06.2018 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано /а.с. 7/.
Також судом встановлено, що позивачка 02.07.2019 зареєструвала шлюбу з ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 02.07.2019. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_9 /а.с. 8/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.09.2021 позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 10/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02.12.2023 позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 11/.
З довідок № 35446, № 35448 від 19.11.2025 та № 1174 від 20.11.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН Стрийської міської ради та Головному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує допомогу при народженні дитини та допомогу на дітей, які виховуються в багатодітних сім`ях /а.с. 86-88/.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом дитинства по слуху, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 8044,70 грн щомісячно /а.с. 12/. 
Згідно з довідкою, виданою Стрийським ліцеєм імені Івана Франка, за № 293 від 07.10.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається в п`ятому класі закладу освіти Стрийський ліцей імені Івана Франка Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області /а.с. 14/. 
Згідно з характеристикою на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надану за місцем її навчання, рівень навчальних досягнень ОСОБА_3 високий. Біологічний батько ОСОБА_2 ніколи не навідував доньку в школі, не цікавився успіхами, проблемами, тобто, не брав жодної участі у вихованні, моральному розвитку та безпеці дитини /а.с. 13/.
Згідно з довідкою від 06.10.2025 ОСОБА_3 на «Д» обліку в сімейного лікаря не знаходиться /а.с. 15/.
З довідок КНП СМР «ТМО «СМОЛ» № 120 від 19.11.2025 та від 20.11.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться /а.с. 82-84/.
З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 06.10.2025 встановлено, що останньому відомо про звернення ОСОБА_1 із позовом про позбавлення його батьківських прав. Останній не заперечує проти позбавлення його судом батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 16/.
Також судом встановлено, що на утримання дочки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2022. Проте за заявою ОСОБА_1 від 01.06.2022 виконавчий лист був повернений без виконання /а.с. 18-19/.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 20/.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади малолітня ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто проживає з матір`ю ОСОБА_1 /а.с. 21/.
Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 446 від 19.12.2025 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 44-45/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.
Як підставу звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, матеріально не забезпечує, тобто фактично самоусунувся від виховання дочки, що можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків.
Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.
Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що відповідач ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі в її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дочки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.
У судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у присутності представниці служби у справах дітей ОСОБА_10 пояснила, що навчається в п`ятому класі Стрийського ліцею імені Івана Франка та проживає з мамою, яка опікується нею. Батько їй не пише та не телефонує, участі в її вихованні не бере. Батьком вона називає ОСОБА_4 . 
Крім цього, суд враховує, що згідно з ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням Стрийської міської ради № 446 від 19.12.2025, судом встановлено, що виконавчий комітет Стрийської міської ради вважає за доцільне дати дозвіл на позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 44-45/.
Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідач бажає виправити свою поведінку в інтересах дочки, оскільки останній у судові засідання не з`являвся, нотаріально засвідчив заяву, якою не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо дочки, що свідчить про його байдуже ставлення до дочки, її розвитку та виховання. 
У цій справі наявні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатися у здійснення права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 
Втручання у повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»).
Одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості та належної процедури.
Суд вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки Софії відповідає пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснено для захисту здоров`я та моралі дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини, батько якої ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі в її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дочки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Така поведінка батька відносно своєї дитини дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини. Таким чином, втручання є необхідним у демократичному суспільстві і державні органи діяли в межах своєї дискреції. 
З урахуванням наявних у справі доказів, обставин справи, сукупності усіх чинників і факторів, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не суперечить нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ. 

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а тому позбавлення його батьківських прав буде лише сприяти розвитку дитини, а відтак позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та позбавити останнього батьківських прав відносно його дочки.

Щодо судових витрат.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Відтак судові витрати слід віднести на рахунок позивачки її на вимогу.
Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 27.02.2026.

Суддя       Л.В.Гула