ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22969/24	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 22-ц/817/261/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря — Гичко К.С.
та позивача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 607/22969/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року, ухваленого суддею Якімцем Т.І., повний текст якого виготовлений 14 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування; служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, та визначення способів участі батька у вихованні дітей,

В С Т А Н О В И В:
у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування; служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за створення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, розхитуванні психологічного стану дітей та безпричинне насильство над дітьми; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_4 , 2014 року народження, та ОСОБА_5 , 2017 року народження; визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , 2014 року народження, та ОСОБА_5 , 2017 року народження: графік побачень у зв`язку з службою в Збройних Силах України та ненормованому географічному переміщенні, і виконанні бойових розпоряджень просить дозволу бачитися з дітьми при кожній можливості не залежно від місця їх розташування в часовому діапазоні від 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. з урахуванням вільного від навчання часу, також при перебуванні разом у селі залишатися на ночівлю, в разі більшого часового діапазону виїжджати на спільні відпустки, подорожі, санаторно-курортні відпочинки за межі Тернопільської області. 
В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2024 року розірвано. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , 2014 року народження, та ОСОБА_5 , 2017 року народження. Позивач вказує, що діти фактично проживають з матір`ю за невідомою йому адресою у м. Києві. У договірному порядку сторонам не вдалося вирішити питання щодо участі батька у вихованні дітей.
Вчинення перешкод у спілкуванні з дітьми з боку відповідача почалося з покупки ОСОБА_1 дітям смарт-годинника і телефона. Проте, ОСОБА_2 всупереч його бажанню спілкуватися з дітьми змінила SIM карти й у подальшому в грубій формі забороняла відвідини дітей і спілкування з ними, вживаючи при цьому погрози, шантаж. У позові стверджується, що для унеможливлення встановлення контакту з дітьми, його номер потрапляв у так званий чорний список контактів, відбувалося блокування месенджерів. Наразі ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, під час перебування у відпустці, з огляду на те, що у той самий час у дітей були канікули, він виявив бажання, провести більше часу з дітьми, утім, позивачу це зробити не вдалося через заборону дітям виходити до нього від їхньої бабусі ОСОБА_3 . Тож позивач, у зв`язку з порушенням його прав, звернувся у поліцію. Проте, неодноразові виїзди працівників поліції не мали позитивних результатів, поліцейські мотивували це тим, що у ОСОБА_1 немає на побачення з дітьми законних підстав.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування; служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, і визначення способів участі батька у вихованні дітей - задоволено частково.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язав не створювати батьку ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми: сином — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено наступний спосіб участі батька — ОСОБА_1 у вихованні дітей: сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: у вільний від проходження військової служби час, у вівторок та четвер з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., суботу та неділю з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., за погодженням з матір`ю та бажанням дітей.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким визначити спосіб участі батька у вихованні дітей: сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спосіб, що є чітким, конкретним та таким, що підлягає виконанню, без поставлення реалізації такого порядку в залежність від погодження з іншою стороною, з визначенням обов`язків кожного з батьків щодо його реалізації та недопущення перешкод у виконанні рішення суду, з урахуванням правового статусу позивача як військовослужбовця та пов`язаних з цим особливостей проходження служби.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що судове рішення не може мати формальний або декларативний характер і повинно реально вирішувати спір між сторонами, а не відтворювати загальні правові принципи без їх застосування до конкретних обставин справи.
Суд зобов`язаний дослідити всі подані сторонами докази, надати їм оцінку в сукупності та викласти мотиви прийняття або відхилення кожного з них. Висновки суду першої інстанції не випливають із досліджених доказів та не ґрунтуються на їх належній оцінці в сукупності, що є підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України. 
Доводи відповідачки (аліментна заборгованість, «не цікавився дітьми») прийняті судом без критичної оцінки та без встановлення їх правового значення для предмета спору. Наявність або відсутність заборгованості по аліментах не є підставою для обмеження права на спілкування. 
Інформація, подана відповідачкою щодо вчинення позивачем домашнього насильства, не відповідає дійсності, оскільки жодним чином не встановлює факту вчинення скаржником домашнього насильства та його причетності до такого насильства. Київським міським центром гендерної рівності та протидії насильству надана довідка, що свідчить виключно про те, що відповідачка консультувалась щодо питань домашнього насильства, проте коло суб`єктів в довідці не визначено, а позивач, в свою чергу, з відповідачкою не проживає, проходить службу, жодного разу не притягувався до відповідальності за домашнє насильство, на позивача не було складено тимчасових заборонних приписів, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності та не застосовано інших заходів впливу.
Ухвалене рішення суперечить задекларованим у ньому ж принципам в інтересах дітей та фактично звужує права батька та дітей на спілкування, і унеможливлює виконання рішення через непогодження спілкування батька з дітьми з боку відповідачки. Позивач не має жодних законних підстав для обмеження спілкування з дітьми, відтак вказане рішення суду порушує зазначене судом «безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з синами».
ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначила, що вона була свідком як батько у сімейному житті проявляв агресію до дітей та її дочки - ОСОБА_6 . Ще під час спільного життя, батько був часто відсутнім у житті і вихованні дітей, це було пов`язано із його виїздом за кордон, або й просто тижнями і місяцями не перебування вдома. Онуки через це спершу дуже переживали, а потім звикли з цим.
Батько з`являється протягом останніх шести років дуже рідко, а якщо діти з ним і зустрічались, то повертались у сльозах і жахливими розповідями, як на їхніх очах батько ображав, принижував навіть бив маму і піднімав руку на них, особливо на старшого сина — ОСОБА_7 .
Жодних перешкод чи перепон у спілкуванні та відвідуванні ОСОБА_1 із дітьми не було і немає, однак він продовжує ухилятись у виконанні своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи вік дітей і ступінь травматизації, 8 і 11 років, у хлопців вже сформувалась певна позиція стосовно ролі батька у їхньому житті, а вчинки і біль, завдані ним спричинили зворотній процес — діти не бажають його бачити. Останні півроку спілкування не відбувається навіть у телефонному режимі, батько не цікавиться навчанням, станом здоров`я дітей. 
Також у даному відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила розглядати справу у її відсутності.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, із мотивів викладених у ній.
ОСОБА_2 , служба у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області та служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа.
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 11 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2024 року, справа № 607/24986/23 (т. 1 а.с. 43 - 45).
У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис № 10, видане Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (т. 1 а.с. 5, 39), та син — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , відповідний актовий запис № 5, видане Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (т. 1 а.с. 6, 40).
Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2024 року (справа №607/1938/24), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей: сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 січня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (т. а.с. 41).
Відповідно до характеристики ОСОБА_2 , наданої приватним закладом загальної середньої освіти І ступеня «Фанні файна» ТОВ «Академія сучасної освіти» Барабаш Людмила Вікторівна, 08 липня 1992 року, працює у їхньому навчальному закладі на посаді вчителя початкових класів та класного керівника з 19 серпня 2024 року. За час роботи вона зарекомендувала себе як висококваліфікований педагог, який поєднує професіоналізм із щирою любов`ю до дітей. Вчитель постійно вдосконалює свою педагогічну майстерність, активно бере участь у семінарах, тренінгах та курсах підвищення кваліфікації (т. 1 а.с. 29).
Як вказано у характеристиці ОСОБА_5 , виданої гімназією № 163 Шевченківського району м. Києва № 02-04/113 від 22 листопада 2024 року, ОСОБА_8 здобуває освіту у вказаному закладі з 1 вересня 2024 року. Протягом навчання зарекомендував себе як учень, що має середній рівень навчальних досягнень та достатні здібності для успішного опанування освітньої програми. ОСОБА_9 стан ОСОБА_10 стабільний, врівноважений, позитивний. Учень свідомо дотримується правил поведінки адекватно реагує на зауваження дорослих, виконує вимоги вчителів, самостійно порається із труднощами, з повагою ставиться до дорослих. ОСОБА_11 забезпечений необхідним навчальним приладдям, має охайний та доглянутий зовнішній вигляд, систематично відвідує заклад освіти, уроків без поважних причин, не пропускає (т. 1 а.с. 30).
Згідно акту-опитування від 21 листопада 2024 року, ОСОБА_2 - 1992 року народження, ОСОБА_4 - 2014 року народження, ОСОБА_5 - 2017 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак за адресою реєстрації не проживають (т. 1 а.с. 24).
У виписці КНП «ТРЦПМСД» із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 від 22 листопада 2024 року вказано діагноз: часто-тривало хворіюча дитина. Часті гострі обструктивні бронхіти з ДН І ст. (т. 1 а.с. 31-32).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 25 листопада 2024 року № 341, ОСОБА_2 - 1992 року народження, ОСОБА_4 - 2014 року народження, ОСОБА_5 - 2017 року народження, зареєстровані, проте, не проживають по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.23).
У довідці Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 25 листопада 2024 року № 051/043/Б-116-117 вказано, що ОСОБА_2 зверталася до спеціаліста КМЦГР за консультацією з питань протидії домашньому насильству (т. 1 а.с. 28).
У акті обстеження умов проживання від 05 лютого 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено, що на момент візиту, дома нікого не було, оскільки ОСОБА_1 служить у лавах ЗСУ (т. 1 а.с.125, 126, 140).
Згідно з актом обстеження умов проживання від 18 лютого 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , умови проживання задовільні, наявні всі комунальні зручності, необхідні предмети побуту та інтер`єру: меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку та інше. В квартирі охайно та прибрано. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: займають окрему кімнату, де є: два дивани, шафа для одягу, письмовий стіл, телевізор, наявний одяг та взуття відповідно до віку та сезону, шкільне приладдя, конструктор. Хлопці навчаються в гімназії № 163 Шевченківського району м. Києва. В квартирі створено належні умови для проживання та всебічного розвитку дітей, мати забезпечує дітей всім необхідним (т. 1 а.с.122, 123, 138).
Відповідно до висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 квітня 2025 року № 109-2503 рекомендовано визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні дітей: сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: у вільний від проходження військової служби час у вівторок та четвер з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., суботу та неділю з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., за погодженням з матір`ю та бажанням дітей (т. 1 а.с. 118-121, 134-137).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивачем доведено наявність факту перешкод із боку відповідачки у спілкуванні батька з дітьми, і враховуючи, що у позасудовому порядку сторони не змогли узгодити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, позовні вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини підлягають до часткового задоволенню, оскільки спілкування батька з дітьми має бути за погодженням з матір`ю та бажанням дітей.
Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не може, виходячи з такого.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенції), визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. 
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. 
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутності іншої особи.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Судом встановлено, що між сторонами існує невирішений конфлікт щодо визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, тому обґрунтовано зобов`язав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не створювати батьку ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми - сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановивши спосіб участі батька у вільний від проходження військової служби час з визначенням днів та годин.
Однак, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визначити спосіб його участі у вихованні дітей, зокрема, шляхом встановлення графіка побачень з дітьми, визначеного позивачем без присутності матері, яка під різними причинами, перешкоджає такому спілкуванню.
За змістом ч. 2 ст. 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
У даній справі не встановлено негативної поведінки позивача, що могла б зашкодити дітям, чи виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності відповідача під час побачень батька з дітьми.
Посилання ОСОБА_2 на жорстоке поводження батька щодо неї та дітей не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Інформація, подана відповідачкою щодо вчинення позивачем домашнього насильства не відповідає дійсності. Надана ОСОБА_2 довідка щодо звернення до Київського міського центру гендерної рівності та протидії насильству жодним чином не встановлює факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та його причетності до такого насильства, а свідчить виключно про те, що відповідачка консультувалась щодо питань домашнього насильства, проте коло суб`єктів в довідці не визначено. ОСОБА_1 жодного разу не притягувався до відповідальності за домашнє насильство, на позивача не було складено тимчасових заборонних приписів, не було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності та не застосовано інших заходів впливу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визначаючи порядок побачень дітей з батьком за погодженням із матір`ю та за бажанням дітей, суд першої інстанції не врахував наявність конфлікту між батьками та неможливість самостійно дійти згоди щодо виховання дітей, тому за відсутності встановлених обставин, які свідчили б про небезпеку для дітей з боку батька, колегія суддів дійшла висновку, що такий порядок не містить чіткого визначення, а фактично ставить реалізацію права батька на спілкування з дітьми у залежність від волі іншого з батьків, унаслідок чого спір між сторонами не вирішується по суті та не забезпечується виконуваність судового рішення. 
У таких умовах інтересам дітей відповідає поступове та передбачуване налагодження взаємодії з батьком, без різких змін звичного укладу життя, однак це не може означати фактичної відмови від встановлення будь-якого визначеного графіка, адже саме регулярність та стабільність контактів є необхідною передумовою формування довіри та відновлення стосунків.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки в частині визначеного порядку спілкування воно не забезпечує реального врегулювання спору та залишає реалізацію батьківських прав залежною від суб`єктивної волі іншого з батьків або бажання дітей.
Виключення такого застереження як спосіб участі батька у вихованні дітей за погодженням із матір`ю та за бажанням дітей, відповідатиме найкращим інтересам дітей, сприятиме формуванню емоційного зв`язку з батьком та зменшенню впливу на дітей конфлікту між батьками. 
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
З урахуванням зазначеного, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06 листопада 2025 року в частині визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дітьми підлягають зміні, шляхом виключення із мотивувальної частини рішення вказівку: встановлення перехідного періоду спілкування дітей з батьком у присутності матері дітей тривалістю шість місяців та із резолютивної частини рішення вказівку на те, що встановлення участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей дітей: сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за погодженням з матір`ю та бажанням дітей.
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року змінити, виключити із мотивувальної частини рішення вказівку: встановлення перехідного періоду спілкування дітей з батьком у присутності матері дітей тривалістю шість місяців та із резолютивної частини рішення вказівку “за погодженням з матір`ю та бажанням дітей”.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 квітня 2026 року.

Головуюча        Н.М. Храпак

Судді:          О.З. Костів

М.В. Хома