П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35456/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,
повний текст судового рішення
складено 19.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міської комісії з розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України або брали участь у бойових діях на території інших держав, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міської комісії з розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України або брали участь у бойових діях на території інших держав, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, третя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування рішення, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міської комісії з розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України або брали участь у бойових діях на території інших держав, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі – Комісія), третя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради (далі – Виконком) та просив:
- визнати протиправними дії Комісії щодо прийняття рішення, оформленого витягом з протоколу від 31.07.2025 року №100, про скасування рішення міської комісії, яким ОСОБА_1 призначено грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення, оформленого витягом протоколу від 18.02.2025 року №15;
- скасувати рішення Комісії оформлене витягом з протоколу від 31.07.2025 року №100.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 25.10.2016 року по 20.01.2017 року, з 29.10.2019 року по 14.03.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи в м.Часів Яр Донецької області, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі ВЧ) від 31.03.2020 року №370/228 про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях.
Крім того, під час захисту Батьківщини позивачем отримані поранення, внаслідок чого відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.12.2020 року серії 12ААВ №164422 йому безтерміново встановлено II групу інвалідності. 
ОСОБА_1 було подано заяву разом з пакетом підтверджуючих документів до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради для взяття його на облік як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов.
З 25.10.2024 року позивач, разом з дружиною ОСОБА_2 , якій встановлено II групу інвалідності, захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, перебуває на квартирному обліку по позачерговій групі складом сім`ї 2 особи. Вказане підтверджується витягом з розпорядження Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.10.2024 року № 816/01-06.
29.01.2025 року позивачем була подана заява щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого Постановою КМУ від 19.10.2016 року №719 (далі - Порядок №719). 
У вказаній заяві було зазначено склад сім`ї, на яку має здійснюватись розрахунок компенсації - позивач, та його дружина ОСОБА_2 . 
Комісією на підставі витягу з протоколу від 18.02.2025 року було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 2714511,49 грн.
На підставі витягу з протоколу Комісії від 31.07.2025 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами, рішення міської комісії про призначення позивачу грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, оформлене витягом з протоколу від 18.02.2025 року №15 скасовано. 
Приймаючи вказане рішення Комісія посилалась на наступне: 
« 12.06.2025 до Міської комісії надійшло подання управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому зазначено, що під час перевірки документів управлінням було з`ясовано наступне: 
- відповідно до витягу з протоколу №7 засідання житлової комісії ВЧ від 21.11.2002 передбачено надання житла військовослужбовцям частини в будинку АДРЕСА_1 , зокрема, трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (жила площа 40 кв.м) прапорщику ОСОБА_1 , 1965 року народження, старшому техніку в/ч НОМЕР_2 , по загальній черзі отримання житла, зі складом сім`ї: дружина та двоє синів; 
- в архівному витязі з рішення Ізмаїльської міської ради від 04.01.2003 №1, виданому Архівним відділом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.06.2025 №119/51-57/12, зазначено затвердження протоколу №7 засідання житлової комісії ВЧ з питань розподілу квартир в будинку АДРЕСА_1 та надання ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 40 кв. м, склад сім`ї 4 особи; 
- видано ордер від 04.01.2003 №8 на квартиру АДРЕСА_3 на ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина, два сина).
Відповідно до листа Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 03.07.2025 №475/01-16/04-02 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.06.2025 № 430971034, квартира АДРЕСА_3 з 04.02.2025 передана у приватну власність ОСОБА_3 (матері ОСОБА_1 ). 
У заяві від 29.01.2025 про призначення грошової компенсації ОСОБА_1 повідомив Комісію, що йому та членам його сім`ї житло раніше не надавалося, а житло не відчужувалося протягом п`яти років до дня подачі заяви. Проте, документи, надані Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, свідчать про забезпечення ОСОБА_1 житлом з подальшим його відчуженням на користь матері.»
Судом також встановлено, що відповідно до витягу з протоколу №7 засідання житлової комісії ВЧ від 21.11.2002 року передбачено надання житла військовослужбовцям частини в будинку АДРЕСА_1 , зокрема, трикімнатної квартири АДРЕСА_2 прапорщику ОСОБА_1 , 1965 року народження, старшому техніку в/ч НОМЕР_2 по загальній черзі отримання житла, зі складом сім`ї: дружина та двоє синів.
В архівному витязі з рішення Ізмаїльської міської ради від 04.01.2003 року №1, виданому Архівним відділом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.06.2025 року №119/51-57/12, зазначено затвердження протоколу №7 засідання житлової комісії ВЧ з питань розподілу квартир в будинку АДРЕСА_1 та надання ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 40 кв.м., склад сім`ї 4 особи.
04.01.2003 ОСОБА_1 було видано ордер на вселення в надане жиле приміщення у складі сімї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 .
Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №863 від 23.08.2024 року передано у приватну власність громадянці ОСОБА_5 – 1/1 частку квартири АДРЕСА_4 .
Вважаючи протиправним вищенаведене рішення Комісії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення грунтується на передчасних, хибних припущеннях Комісії, при цьому ігноруючи положення Порядку №719 у частині механізму проведення перевірки права власності (інформація з реєстрів, БТІ, заяви).
Суд зазначив, що ордер підтверджує законність користування житлом, а також виступає підставою для вселення громадянина та членів його сім`ї у конкретну квартиру чи будинок, проте не породжує право власності на житло. Таким чином, твердження Комісії про те, що “документи, надані Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області свідчать про забезпечення ОСОБА_1 житлом з подальшим його відчуженням на користь матері” суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки квартира АДРЕСА_3 не перебувала у позивача на праві власності, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А відтак, і не могла бути відчужена ним на користь матері.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. 
Стаття 31 Житлового кодексу України (найменування кодексу згідно Закону України “Про дерадянізацію законодавства України”) (далі ЖК України) визначає, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Статтею 34 ЖК України визначено підстави визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов, а також зазначено, що такі громадяни беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. 
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (ч. 1 ст. 37 ЖК України). 
Відповідно до ст.39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншого громадського об`єднання і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. 
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст.1 Закону №2011-XII). 
Згідно ст.1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. 
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-XII). 
Пунктом 1 ст.12 Закону №2011-XII визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 п.1 ст.12 Закону №2011-XII).
Відповідно до п.3 Порядку №719 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю І-ІІ групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю).
Згідно п.5 Порядку №719, за рішенням виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м.Києві держадміністрації утворюється комісія щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про призначення грошової компенсації (далі - комісія).
Відповідно до вказаної норми, Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення від 26.04.2018 року №158 “Про створення міської комісії з розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України або брали участь у бойових діях на території інших держав, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення”.
Пунктом 6 Порядку №719 встановлено, що до повноважень комісії належить, зокрема: прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації; проведення перевірки наявності майнових прав на об`єкти незавершеного житлового будівництва чи права власності на житлове приміщення членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю, а також всіх членів сім`ї, на яких розраховується грошова компенсація, що розташовані в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване (знищене) або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії російської федерації, зокрема з моменту введення воєнного стану, що підтверджується актом обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок військових дій, спричинених акт комісійного обстеження), та/або збройною агресією російської федерації (далі відомості щодо якого внесені до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України (далі Реєстр пошкодженого та знищеного майна), на умовах, визначених абзацами чотирнадцятим шістнадцятим пункту 14 цього Порядку), або відчуження такого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації.
Перевірка інформації про наявність/відсутність права власності на житлове приміщення проводиться на підставі інформації (відомостей) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, бюро технічної інвентаризації, а також відомостей, поданих у заяві про призначення грошової компенсації.
З матеріалів справи вбачається, що здійснивши перевірку інформації про наявність/відсутність у позивача права власності на житлове приміщення, Комісія у рішенні від 18.02.2025 р. на підставі інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.02.2025 року №411079605, №411079293, №411080291, №411080514, №411080958 дійшла вірного висновку про відсутність у родини ОСОБА_6 власного житла. 
Більш того, такі обставини також підтверджувались позивачем у заяві щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 29.01.2025 р. та наданими ним довідками з БТІ. 
Відповідно до абз.9 п.14 Порядку №719 комісія відмовляє заявнику в призначенні грошової компенсації у разі, якщо заявник та члени його сім`ї, на яких було розраховано грошову компенсацію, володіють майновими правами на об`єкти незавершеного житлового будівництва чи правом власності на житлове приміщення, що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу України (на кожного члена сім`ї), що розташовані в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване (знищене) або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії російської федерації, зокрема з моменту введення воєнного стану), або таке нерухоме майно було відчужено протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації.
Проте, Комісія в подальшому прийняла рішення від 31.07.2025 року про скасування рішення про призначення ОСОБА_1 грошової компенсації, керуючись документами, наданими Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, які як встановлено в ході розгляду справи не свідчать про володіння позивачем та членами його сім`ї правом власності на квартиру АДРЕСА_3 , при цьому ігноруючи довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та відомості надані мною в заяві про призначення грошової компенсації, які свідчать про відсутність у позивача такого права.
Водночас, у матеріалах справи наявне лише рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №863 від 23.08.2024 року, яким передано у приватну власність громадянці ОСОБА_5 – 1/1 частку квартири АДРЕСА_4 . 
Колегія суддів наголошує, що статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, у відповідності до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Отже, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Дійсно, рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 04.01.2003 року №1 затверджено протокол №1 засідання житлової комісії ВЧ з питань розподілу квартир у будинку АДРЕСА_1 та надання ОСОБА_1 трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .
На підставі вищевказаного рішення позивачу був виданий ордер від 04.01.2003 року №8 на вказану квартиру на склад сім`ї 4 особи: він, дружина та два сина.
Проте, у зв`язку зі зміною місця служби з 25.01.2021 року позивачем було змінено місце проживання з АДРЕСА_5 .
Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Згідно ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, спірне рішення ґрунтується на передчасних та помилкових припущеннях Комісії, без врахування положень Порядку №719 у частині механізму проведення перевірки права власності (інформація з реєстрів, БТІ, заяви).
Статтею 651 ЖК України передбачено, що наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.
Отже, ордер підтверджує законність користування житлом, а також виступає підставою для вселення громадянина та членів його сім`ї у конкретну квартиру чи будинок, проте не породжує право власності на житло.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що рішення відповідача є незаконним та необґрунтованим, та таким, що ґрунтується на невірному тлумаченні норм права та припущеннях.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міської комісії з розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України або брали участь у бойових діях на території інших держав, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Г.В. Семенюк   О.І. Шляхтицький