ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026  м. Дніпро Справа № 908/3309/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В., 
суддів: Демчини Т. Ю., Кошлі А. О.,
секретаря судового засідання Хомеріки Ю. С.,
за участю:
позивача (апелянт) - Моруженко Д. О.,
відповідач - Капуста А. В. (в залі суду),
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"
на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026, суддя Дроздова С. С., м. Запоріжжя у справі № 908/3309/25
за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (вул. Автозаводська, буд. 2, м. Київ, 04074, ідентифікаційний номер юридичної особи 44725823)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (вул. Північне шосе, 69а, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний номер юридичної особи 30105738)
про стягнення 6 760 800 грн 00 коп.,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій за державним контрактом (договором) про закупівлю № 82/03-24-РМ від 15.03.2024 у загальному розмірі 6 760 800,00 грн, з яких: пеня - 5 929 200,00 грн, штраф - 831 600,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки поставки товару (панама літня польова з тканини тип 4, клас 7) за державним контрактом, укладеним для забезпечення потреб Збройних Сил України. Товар у кількості 100 000 штук мав бути поставлений до 30.04.2024 (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 29.03.2024), проте фактично був поставлений з простроченням: 25 000 штук - 01.08.2024 (Акт № 425), 20 000 штук - 08.08.2024 (Акт № 776), 10 000 штук - 30.08.2024 (Акт № 836). Відповідно до п. 8.2 Договору позивачем нараховано пеню у розмірі 0,5% від ціни товару за кожен день прострочення та штраф у розмірі 7% від ціни товару за прострочення понад 30 календарних днів.
У судовому засіданні 07.01.2026 судом здійснено заміну позивача - Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (ідентифікаційний код 44830311) на його правонаступника - Державне підприємство Міністерство оборони України "Агенція оборонних закупівель" (ідентифікаційний код 44725823) на підставі наказу Міністерства оборони України № 7/нм від 06.01.2026 про затвердження передавального акта.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" загальну суму штрафних санкцій - 1 014 120 грн, з яких: пеня в сумі 889 380 грн 00 коп., штраф у сумі 124 740 грн 00 коп., судовий збір в сумі 81 129 грн 60 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт порушення відповідачем строків поставки товару за Договором є встановленим та визнаним сторонами. Суд підтвердив правильність нарахування позивачем пені в сумі 5 929 200,00 грн та штрафу у сумі 831 600,00 грн відповідно до п. 8.2 Договору. Водночас, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшив розмір пені та штрафу на 85% від заявленого розміру. При цьому суд врахував, що поставка товару була здійснена відповідачем у повному обсязі без претензій по якості; підприємство відповідача розташоване на території, наближеній до місця ведення активних бойових дій, та продовжує працювати на оборонний сектор держави; позивач не заявив про настання негативних наслідків від допущеного відповідачем порушення. Суд послався на правову позицію Конституційного Суду України (рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013) та постанови Верховного Суду, зазначивши, що неустойка має компенсаційний, а не каральний характер, та що інститут зменшення неустойки є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 85% від заявленої суми, Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ТОВ "МІК" штрафні санкції у загальній сумі 6 760 800,00 грн (пеня - 5 929 200,00 грн, штраф - 831 600,00 грн), а також покласти судові витрати на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним.
Суд першої інстанції помилково застосував положення статті 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, не врахувавши предмет позову, статус сторін, фактичні обставини справи та письмові докази. Зокрема, суд не взяв до уваги, що відповідно до частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Тому висновок суду про необхідність встановлення збитків як умови для стягнення штрафних санкцій у повному обсязі є помилковим.
Спірні правовідносини стосуються безпосередньо забезпечення обороноздатності країни у період дії воєнного стану. Відповідно до п. 1.2 Договору, отримувачами товару є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, а постачання здійснюється для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, має бути враховано вплив прострочення виконання на відносини, пов`язані з відповідним договором (постанова Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21).
Укладаючи Договір 15.03.2024, тобто після введення воєнного стану в Україні, відповідач мав розуміти та передбачати всі ризики настання несприятливих обставин. Пунктами 10.1 та 10.2 Договору сторони прямо передбачили, що обставини воєнного стану, які існували на момент підписання, не будуть вважатися форс-мажорними обставинами. Таким чином, відповідач свідомо прийняв на себе ризики підприємницької діяльності та зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, а також відповідальність за порушення умов Договору.
Суд першої інстанції не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та не встановив поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язань відповідачем. Жодним доказом у справі не підтверджено вжиття відповідачем заходів для своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару. На момент укладення Договору відповідач володів інформацією про товар, строки поставки та кількість, але не розрахував свої виробничі потужності та трудові ресурси, тобто проявив пасивну поведінку.
Суд безпідставно визнав винятковими обставинами те, що підприємство відповідача продовжує працювати в умовах воєнного стану, сплачує податки та забезпечує громадян робочими місцями. Такі обставини не є винятковими у розумінні статті 551 Цивільного кодексу України та не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Наявність лише клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та зазначення інформації про ведення підприємницької діяльності не є достатньою підставою для автоматичного зменшення неустойки - має бути належне обґрунтування, підтверджене допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Апелянт також зазначає, що відповідач, подаючи тендерні пропозиції (в тому числі гарантійні листи про своєчасність та повноту поставки), переміг у торгах, усуваючи від перемоги інших учасників, які мали можливість поставити товар у встановлені строки. Визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі та встановлений факт несвоєчасної поставки товару до військових частин під час воєнного стану без встановлених судом поважних причин такого прострочення є підставою для стягнення штрафних санкцій у повному розмірі.
Суд першої інстанції не врахував статус позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 76 визначено як критично важливе для забезпечення потреб Збройних Сил в особливий період.
При ухваленні рішення суд не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 24.07.2019 у справі № 911/1608/18 (стягнення штрафних санкцій у повному обсязі з урахуванням статусу позивача як органу, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту); від 30.07.2024 у справі № 910/17079/23 (відсутність виняткового випадку для зменшення штрафних санкцій за відсутності документального підтвердження); від 19.03.2024 у справі № 910/4390/23 (ненадання відповідачем належних доказів щодо обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій).
Зменшивши розмір пені на 85%, суд першої інстанції не дотримався справедливого балансу інтересів сторін, не врахував, що відповідач уклав Договір з метою одержання прибутку, що вказаний випадок не є винятковим з огляду на встановлені обставини справи, а також застосував до відповідача відповідальність, не пропорційну вчиненому порушенню зобов`язання. Апелянт також посилається на рішення ЄСПЛ у справах "Надточій проти України", "Гурепка проти України № 2", "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України" та "Гірвісарі проти Фінляндії" щодо принципу рівності сторін та обов`язку суду обґрунтовувати свої рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" та вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Відповідач зазначає, що прострочення строків поставки товарів по Договору зумовлено істотними обставинами, які стали підставою для заявлення перед судом клопотання про зменшення неустойки на 90% згідно зі статтею 551 Цивільного кодексу України. Серед обставин, які мають істотне значення, відповідач наводить наступне: поставка товару була здійснена у повному обсязі без будь-яких претензій по якості від позивача; Запорізька міська територіальна громада відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 віднесена до територій можливих бойових дій; підприємство відповідача в умовах воєнного стану продовжує працювати на оборонний сектор держави, сплачувати податки та забезпечує громадян робочими місцями; підтримання господарської діяльності підприємств є надважливим для наповнення бюджету, з якого фінансуються Збройні Сили України; позивач не довів настання негативних наслідків від допущеного відповідачем прострочення з поставки товару, що є необхідним при стягненні пені та штрафу.
Відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.10.2021 у справі № 910/8396/20, від 14.09.2021 у справі № 910/7256/20, від 19.08.2021 у справі № 910/11889/20, а також на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та постанову Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, згідно яких неустойка має насамперед стимулювати боржника до виконання зобов`язання та не може становити непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Неустойка не є каральною санкцією, а має компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Відповідач також посилається на постанову Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, в якій зазначено, що правовідносини у кожному спорі про стягнення неустойки є відмінними, оскільки суд кожного разу виходить з конкретних обставин, а індивідуальний характер підстав зумовлює висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки. Крім того, відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20), згідно якої зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин господарський суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі мотивував і обґрунтував своє рішення, яке є законним та відповідає частині 1 статті 233 Господарського кодексу України та частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Демчина Т. Ю., Кошля А. О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2026 призначено справу № 908/3309/25 до розгляду в судовому засіданні на 11.03.2026 об 11 год. 00 хв.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2026 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 відкладено на 01.04.2026 о 10:10 год.

01.04.2026 у судовому засіданні в режимі відеоконференції оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.
15.03.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (далі - Замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі- Постачальник), укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 82/03-24-РМ від 15.03.2024 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Замовнику Панама літня польова з тканини тип 4, клас 7 (18440000-5: Капелюхи та головний убор) (далі за текстом - Товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA-2024-02-14-012897-а), а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
Приписами пункту 13.1 Договору встановлено що цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та діє протягом строку, вказаного в специфікації (додаток №1). 
Згідно із пунктами 4.1. та 4.1.1 Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором у строк, визначений у Специфікації (Додаток №1), або в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього Договору (далі - заявка на поставку Товару). Вказані у Специфікації (Додаток №1) або заявках на поставку Товару строки поставки Товару можуть бути змінені за зверненням Замовника, але у будь-якому випадку - за погодженням Сторін.
Умовами п. п. 1 та 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) визначено, що Постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку Товару у кількості 100 000 штук за ціною за одиницю 180,00 грн без ПДВ в строк до 30.03.2024.
Додатковою угодою № 1 до Договору від 29.03.2024, до пункту 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) внесено зміни, та подовжено строки поставки Товару у загальній кількості 100 000 штук до 30.04.2024.
Заявка на поставку Товару подається Замовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток № 1) або в заявках на поставку Товару (пункт 4.3 Договору).
Відповідно до п. 4.3 Договору, 18.03.2024 Замовником на адресу Постачальника було направлено Заявку на поставку № R000132, де зазначено Отримувачів Товару і відповідну кількість Товару та строки, що відповідають пунктам 1 та 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору).
Після укладення Сторонами Додаткової угоди № 1 до Договору, 29.03.2024 Замовником було направлено оновлену заявку на поставку № R000132 із зазначенням Отримувачів Товару і відповідної кількості Товару, яку погоджено поставити до 30.04.2024 включно, а саме: 
- панама літня польова з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача - військової частини НОМЕР_1 , у кількості 50 000 штук;
- панама літня польова з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача - військової частини НОМЕР_2 , у кількості 10 000 штук;
- панама літня польова з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача - військової частини НОМЕР_3 , у кількості 30 000 штук;
- панама літня польова з тканини тип 4, клас 7, до Отримувача - військової частини НОМЕР_4 , у кількості 10 000 штук.
Згідно із п. 6.7 Договору після здійснення перевірки Товару відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Договору, у разі відсутності зауважень Отримувача до Товару, Постачальник та Отримувач підписують Акт приймання Товару, що підтверджує перехід права власності на Товар від Постачальника до Отримувача, та Постачальник передає підписаний Акт приймання Товару на підпис Замовнику разом з оригіналом товарно-транспортної накладної, після чого Замовник повертає належні екземпляри Акту приймання Товару Постачальнику та Отримувачу.
Постачальник не виконав взяті на себе зобов`язання належним чином та порушив строки виконання поставки, що підтверджується Актами приймання Товару, а саме: 
- товар у кількості 25 000 штук до військової частини НОМЕР_3 поставлено 01.08.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару № 425;
- товар у кількості 20 000 штук до військової частини НОМЕР_1 поставлено 08.08.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару № 776;
- товар у кількості 10 000 штук до військової частини НОМЕР_1 поставлено 30.08.2024 року, що підтверджується Актом приймання Товару № 836.
Відповідно до пункту 8.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. Загальна відповідальність кожної Сторони за цим Договором буде обмежуватись прямими документально підтвердженими витратами (збитками). Сторони не несуть відповідальність за упущену вигоду, моральну шкоду, шкоду репутації, втрату бізнес-можливостей тощо.
Згідно з п 8.2 Договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).
У зв`язку з неналежним виконанням Постачальником покладених на нього зобов`язань, Замовником нараховано пеню та штраф відповідно до умов пункту 8.2 Договору та 15.10.2024 направлено претензію про стягнення штрафних санкцій у розмірі 6 820 200 грн за вих. № 2165/06/895-2024 від 10.10.2024.
Відповідно до п. 8.4 Договору у разі застосування пені/штрафу Постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення Замовником письмового повідомлення Постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє Постачальника від виконання умов цього Договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання Товару нараховується Постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.
Оскільки, претензію направлено 15.10.2024, то у відповідності до п. 8.4 Договору Постачальник мав строк на добровільну сплату штрафних санкцій в строк до 14.11.2024, однак претензію відповідач не виконав добровільно.
Замовником було виявлено технічну помилку в нарахуванні штрафних санкцій та направлено на адресу Постачальника уточнення інформації до претензії № 2165/06/895-2024 від 10.10.2024, за вих. № 2165/6804/06-2025 від 17.09.2025 з коригувальним розрахунком на суму 6 760 800,00 грн.
Відповідачем в добровільному порядку штрафні санкції не сплачено.
Оскільки, відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" не виконано своїх зобов`язань по сплаті штрафних санкцій у встановлений строк, Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" звернулось до суду з даним позовом. 
За результатами розгляду вказаного позову прийнято оскаржуване рішення.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25, яким позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 6 760 800,00 грн задоволено частково - стягнуто 1 014 120,00 грн (з урахуванням зменшення неустойки на 85%), в іншій частині позову відмовлено.
Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 85% від заявленої суми, вважаючи, що суд неправильно застосував положення статті 551 Цивільного кодексу України без встановлення виняткових обставин, що могли б об`єктивно виправдати таке зменшення, не врахував характер спірних правовідносин (забезпечення обороноздатності держави), статус сторін, умови Договору щодо усвідомлення ризиків воєнного стану, а також не дослідив належним чином наявність поважних причин прострочення та не врахував правові висновки Верховного Суду.
Відповідно до частини першої ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Як свідчать встановлені судом обставини справи, згідно з п 8.2 Договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).
Поряд з цим, за приписами статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.
При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому за положенням частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням встановлених обставин в їх сукупності суд доходить висновку, що з відповідача належить стягнути штрафні санкції у заявленому позивачем розмірі, тобто такі зменшенню не підлягають, виходячи з наступного.
Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №914/1517/18).
Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 902/317/22).
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).
В постанові від 08.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика палата Верховного Суду зазначила таке: за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Поряд з цим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18: "господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань" (п. 8.32).
Для зменшення нарахованих позивачем сум має бути встановлена очевидна їх неспівмірність, в тому числі обставини того, що наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
Проте судом враховується, що у разі неухильного виконання відповідачем домовленостей закріплених у договорі, у позивача були б відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій.
Умови щодо нарахування неустойки та їх розміру визначалися обопільно сторонами у договорі.
В свою чергу, у разі незгоди з розміром штрафних санкцій, які мають нараховуватися у разі неналежного виконання зобов`язання, відповідач не був позбавлений права ініціювати внесення відповідних змін до договору.
Розмір неустойки не є надмірним пропорційно до вартості предмету закупівлі.
До такого розміру штрафних санкцій, який був заявлений позивачем, відповідач допустив сам виключно своїм зволіканням з виконання зобов`язання за договором.
Окрім того, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20), від 10.08.2023 у справі №910/12371/22.
Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Колегія суддів також враховує, що позивач ДП Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" є державним підприємством, на якого покладені повноваження щодо постачання товару для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни, що в умовах воєнного стану є вкрай необхідним та безсумнівно впливає на обороноздатність; предметом укладеного сторонами договору була поставка літньої польової панами, яка відповідачем поставлена наприкінці літнього сезону, укладення договору в період воєнного стану, тобто відсутність виняткових обставин, ненадання відповідачем належних доказів щодо обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій (подані документи щодо знищених виробничих потужностей датовані задовго до укладення державного контракту про закупівлю). 
З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про зменшення розміру штрафних санкцій на 85% не відповідають нормам матеріального права, а саме, ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551, 607, 614 ЦК України, оскільки судом не було прийнято до уваги всі обставини, які мають істотне значення, та, як наслідок, було необґрунтовано зменшено розмір штрафних санкцій на 85%, які підлягали стягненню з Відповідача за порушення строків поставки товару.
На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а зазначене рішення суду підлягає скасуванню.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові - Державному підприємству Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на що апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" слід задоволити, а рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задоволити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судові витрати.
Відповідно до п. б ч. 4 ст. 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про задоволення позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", судові витрати, понесені останнім, підлягають відшкодуванню та покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.01.2026 у справі № 908/3309/25 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (код ЄДРПОУ: 30105738) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (ЄДРПОУ 44725823) штрафні санкції у загальній сумі 6 760 800 грн 00 коп за неналежне виконання державного контракту про закупівлю № 82/03-24-РМ від 15.03.2024, з яких: пеня - 5 929 200,00 грн, штраф - 831 600,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (код ЄДРПОУ: 30105738) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (ЄДРПОУ 44725823) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви 81129,60 грн та 121694,40 грн за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.04.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА

Суддя А. О. КОШЛЯ