ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/1246/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також –позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також – ГУ ПФУ у Київській області, відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 26.12.2025 № 253550005586 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ; зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.12.2025, зарахувавши до пільгового стажу тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, періоди роботи з 01.07.1987 по 13.12.1988, з 01.04.1991 по 19.06.2002 та з 24.06.2002 по 29.07.2019 в СФГ «Крокус» (до реорганізацій - КСП їм. Куйбишева, колгоспі ім. Куйбишева). 
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до якої додав всі необхідні документи на підтвердження страхового стажу, водночас рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 26.12.2025 № 253550005586 йому відмовлено за відсутністю пільгового стажу. Вважає, що спірним рішенням порушуються його права на соціальний захист.
05.02.2026 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач у відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що з відомостей трудової книжки позивача та акту від 17.09.2025 № 2500-0902-1/5376 видно, що він прийнятий на посаду тракториста, яка не відповідає посаді, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи.
У період з 01.07.1987 по 19.06.2002 та з 24.06.2002 по 29.07.2019 позивач працював на посаді тракториста в СФГ «Крокус» (до реорганізацій - КСП їм. Куйбишева, колгоспі ім. Куйбишева) та звільнений за власним бажанням, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 .
Зі змісту довідок СФГ «Крокус» від 17.09.2025 №114 та від 13.08.2025 №103, №98, №99 видно, що позивач у період з 01.07.1987 по 13.12.1988, з 01.04.1991 по 19.06.2002 та з 24.06.2002 по 29.07.2019 працював в КСП їм. Куйбишева, колгоспі ім. Куйбишева (в подальшому СФГ «Крокус») на посаді тракториста – машиніста с/г виробництва. Підставою для видачі вказаних довідок зазначено дані особових рахунків за 1987, 1988,1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки та відомості про кількість відпрацьованих трудоднів.
22.12.2025 позивач, у віці 55 років, звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсію за віком на пільгових умовах, до якої додав відповідні документи на підтвердження страхового стажу. 
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 26.12.2025 № 253550005586 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на положення пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку) пенсій від 25.11.2005 № 22-1 та вказано, що вік заявника становить 55 років, страховий стаж -34 роки 5 місяців 24 дні. Не зараховано до пільгового стажу періоди роботи за довідкою від 17.09.2025 № 114 з 01.07.1987 по 13.12.1988, з 01.04.1991 по 19.06.2002, з 24.06.2002 по 29.07.2019, оскільки відповідно записам трудової книжки та акту від 17.09.2025 № 2500-0902-1/5376 заявник був прийнятий на посаду тракториста, яка не відповідає посаді, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Також роз`яснено порядок оскарження даного рішення. Про результати вказаного рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області листом на адресу позивача направлено повідомлення від 31.12.2025.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за їх захистом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-1 Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян. Цей розділ включає статті 114-115.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Аналогічні умови призначення пенсії трактористам-машиністам на пільгових умовах визначені пунктом «в» частини першої статті 13 Закону №1788-XII.
Так, згідно з пунктом в частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, далі Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ, цією нормою встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Тобто Законом №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, збільшено загальний страховий стаж для чоловіків з 25 років до 30 років.
Положення Закону №2148-VIII почали застосовуватись з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій трактористам-машиністам, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, зокрема, пунктом «в» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
При цьому суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За змістом статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06), у якому вказано, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу належного урядування. Так, в рішенні від 20.05.2010 у справі Лелас проти Хорватії (заява № 55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (пункт 74).
Отже, принцип належного урядування без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу належного урядування.
За таких обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії трактористам-машиністам, відповідач мав визначити чи є найбільш сприятливим для позивача нормативне регулювання, закріплене у пункті «в» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, у редакції до внесення змін Законом Україна від 02.03.2015 № 213-VIII, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Тобто відповідач мав з`ясувати чи належить позивач до осіб, які працювали до 01.04.2015 машиністом-трактористом, та мав стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 01.04.2015 (не менше 25 років). У спірному рішенні відсутній розрахунок страхового стажу позивача станом на 01.04.2015, а тому суд не може однозначно констатувати наявність права у позивача на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «в» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, у редакції до внесення змін Законом Україна від 02.03.2015 № 213-VIII.
Як слідує з оскаржуваного рішення, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за відсутністю необхідного пільгового стажу на дату звернення.
У свою чергу суд зазначає, що порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7. Так, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Трактористи-машиністи допоміжних сільських господарств, які не мають самостійного балансу і знаходяться в складі промислових, будівельних та інших підприємств і організацій, мають право на пільгову пенсію при виконанні умов, передбачених наведених вище умов. Трактористам-машиністам, постійно зайнятим на причіпних і стаціонарних установках і агрегатах, пенсії призначаються на загальних підставах.
З аналізу наведеного слід зробити висновок, шо головними умовами для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку (55 років); наявність страхового стажу станом на 01.04.2015 не менше 25 років (при невиконанні цієї умови, станом на дату звернення не менше 30 років); виконання робіт упродовж 20 років на посаді тракториста-машиніста, який безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. Невиконання хоча б однієї із цих умов не дає підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, (далі Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи іншими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Предметом доказування у цій справі є наявність обставин, які підтверджують факт роботи позивача у спірний період саме трактористом (трактористом-машиністом), тобто за професією і виконуваною роботою, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Суд зазначає, що єдина назва професії тракторист-машиніст, запроваджена в 1961 році, яка охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.
Згідно із «Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986 № 016, введеного в дію з 01.01.1987 та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, чинного на теперішній час, окремі з зазначених вище професій відсутні, а міститься професійна назва роботи - тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва.
Як вже встановив суд, позивач працював на посаді тракториста (відомості трудової книжки), що охоплюється визначенням посади «тракторист-машиніст», а також був безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції та виконував роботу в якості тракториста-машиніста (довідки СФГ «Крокус» від 17.09.2025 №114 та від 13.08.2025 №103, №98, №99. Отже, спірні періоди його роботи за професією тракториста слід зарахувати до пільгового стажу.
Суд врахував, що в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, як на підстави внесення записів, які не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, з відповідними відмітками щодо посадових осіб, які вносили відповідні записи до трудової книжки позивача, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності. 
Докази, які б спростували вказані відомості, відповідачем суду не надано.
Відтак відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах тягне за собою порушення конституційних прав та гарантій позивача, зокрема його права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим потребує належного соціального захисту. 
Посилання відповідача у спірному рішенні та відзиві на акт від 17.09.2025 № 2500-0902-1/5376, як на підставу правомірності спірного рішення, суд відхиляє, оскільки вказаний документ до відзиву відповідач не надав, незважаючи на обов`язок надання доказів до відзиву, встановлений частиною третьою статті 79 КАС України.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, позов слід задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачу до пільгового страхового стажу період роботи з 01.07.1987 по 13.12.1988, з 01.04.1991 по 19.06.2002 та з 24.06.2002 по 29.07.2019 в СФГ «Крокус» (до реорганізацій - КСП їм. Куйбишева, колгоспі ім. Куйбишева) на посаді тракториста-машиніста с/г виробництва.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 статті Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 22.12.2025, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Разом з тим, спірне рішення прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, що відповідачем здійснювалась перевірка всіх умов, необхідних для прийняття спірного рішення.
Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права, слід зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 статті Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 22.12.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального трудового стажу позивача періоди роботи на посаді тракториста-машиніста з 01.07.1987 по 13.12.1988, з 01.04.1991 по 19.06.2002 та з 24.06.2002 по 29.07.2019, та повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 статті Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 22.12.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.
У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 665,60 грн. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.12.2025 № 253550005586.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1987 по 13.12.1988, з 01.04.1991 по 19.06.2002 та з 24.06.2002 по 29.07.2019 на посаді тракториста-машиниста.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком, відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 статті Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення за пенсією 22.12.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 коп), сплачений відповідно до квитанції від 30.01.2026.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Київська обл., Фастівський р-н,08500 код ЄДРПОУ 22933548. 
Повний текст рішення виготовлено 01 квітня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко