ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2026 р. Справа№ 910/12697/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Тищенко А.І. 
Михальської Ю.Б. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2»
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025
у справі № 910/12697/24 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом Обслуговуючого кооперативу «Запорізький»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Безпека-2»
про стягнення 210 000,00 грн,
без виклику представників сторін, -

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року Обслуговуючий кооператив «Запорізький» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Безпека-2» про стягнення 210 000,00 грн у порядку ст. 1212 ЦК України як таких, що отримані без достатньої правової підстави.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР- Безпека 2» на користь Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» безпідставно набуті кошти в розмірі 210 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 150,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 11, 205, 207, 626, 655, 662, 664, 692 Цивільного кодексу та встановленими судом обставинами того, що договір у формі єдиного документу, складеного у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений їх печатками (за їх наявності), не складався. У свою чергу платіжні доручення №863 від 27.12.2023 та №865 від 29.12.2023 суд розцінює лише як письмовий доказ передачі позивачем відповідачеві грошових коштів в сумі 210 000,00 грн, а отже цей доказ не є обставиною, достатньою для того, щоб дійти висновку про існування між сторонами договірних відносин в контексті конкретного зазначеного в платіжних інструкціях господарського договору. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР-Безпека 2» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 по справі № 910/12697/24 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у справі №910/12697/24 за господарським позовом Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2» про стягнення 210 000,00 грн - в повному обсязі.
Відповідач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для отримання відповідачем грошових коштів у сумі 210 000,00 грн, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини, які виникли на підставі укладеного між сторонами договору №72-Ф від 01.06.2023 щодо надання послуг з охорони майна на об`єкті «Замовника», а саме Гаражного кооперативу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Волинська, будинок 55-А. Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 1212 ЦК України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-Безпека 2» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12697/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікова І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.
Скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення, обґрунтоване необізнаністю останнього щодо наявності такого рішення до моменту накладення виконавцем арешту на його рахунки.
Також, скаржник зазначає, що не отримував жодної кореспонденції від суду першої інстанції під час розгляду судом позовної заяви, тобто не був повідомлений про відкриття провадження та ухвалення рішення у даній справі. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12697/24.
26.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12697/24.
Службовою запискою секретаря судової палати та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/387/25 від 12.08.2025 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 07.08.2025 про звільнення судді Іоннікової І.А., яка є головуючим суддею у справі, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12697/24.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 апеляційну скаргу у справі №910/12697/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОР-безпека 2» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/12697/24 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-безпека 2» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі № 910/12697/24. Ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Обслуговуючому кооперативу «Запорізький» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 05.09.2025.
04.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вважає, що наявність договору №72-Ф від 01.06.2023 не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про безпідставність отриманих відповідачем грошових коштів, оскільки єдиною його метою було не надання послуг, обумовлених договором, а лише виведення з рахунків позивача належних йому грошових коштів.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2», відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Обслуговуючим кооперативом «Запорізький» платіжними інструкціями №863 від 27.12.2023 на суму 209 000,00 грн та №865 від 29.12.2023 на суму 1 000,00 грн було перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-Безпека 2» грошові кошти в розмірі 210 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «за послуги охорони зг. рах. №265 від 27.12.2023 без ПДВ».
Відповідач не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції у зв`язку з тим, що ним не було отримано жодних процесуальних документів у справі, що унеможливило надання ним своїх аргументів та доказів на їх підтвердження.
До апеляційної скарги відповідачем долучено копію рахунку №265 від 27.12.2023, із якого убачається, що рахунок виписаний на виконання умов договору №72-Ф від 01.06.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОР-Безпека 2» як Виконавцем та Обслуговуючим кооперативом «Запорізький» як Замовником (далі також - Договір).
За змістом п. 2.1 договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги з фізичної охорони майна на об`єктах замовника, що перераховані у Дислокації (Додаток №3 до Договору), далі - «Об`єкт»; оперативно реагувати на порушення, що скоюються на території охоронюваного Об`єкта.
Об`єктом, відповідно до Дислокації є Гаражний кооператив, розташований за адресою: м. Київ, вул. Волинська, будинок 55-А.
Строк дії договору - з дати підписання (тобто з 01.06.2023) до 31.12.2023.
У апеляційній скарзі відповідач зауважив, що згідно з п.8.1. Договору, сума вартості послуг «Виконавця» є договірною і визначається Сторонами в Дислокації (Додаток №3 до Договору).
Вартість послуг згідно з додатком 3 до Договору «Дислокація постів ТОВ «ТОР-БЕЗПЕКА 2» по охороні об`єктів Обслуговуючий кооператив «Запорізький»» - становить 30 000,00 гривень на місяць.
Таким чином, загальна вартість послуг протягом строку дії Договору - за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2023 року становить - 210 000,00 гривень.
Згідно з п.8.2. Договору, перший платіж за Договором у сумі вартості послуг «Виконавця» за перший місяць охорони Об`єкта здійснюється Замовником упродовж 5-ти банківських днів після підписання Сторонами Договору. Усі наступні платежі за Договором здійснюються «Замовником» не пізніше 10 числа кожного місяця за цей місяць, у порядку передоплати 50% відсотків вартості послуг за місяць на підставі виставленого Виконавцем рахунку. Наступні 50% вартості послуг за місяць сплачуються Замовником наступним авансовим платежем до 20-го числа поточного місяця.
Відповідач наполягає, що ТОВ «ТОР-БЕЗПЕКА 2» належним чином надавало послуги протягом строку дії Договору, в той же час ОК «Запорізький» не сплачував тривалий час за надані послуги, кожного разу переносячи дату обіцяних платежів.
У зв`язку з заборгованістю кооперативу за тривалий строк - 7 місяців, внаслідок переговорів з керівництвом кооперативу було досягнуто домовленості, що кооператив сплатить поточну заборгованість і ТОВ «ТОР-БЕЗПЕКА 2» не буде стягувати штрафні санкції за прострочення платежів.
ТОВ «ТОР-БЕЗПЕКА 2» виставило рахунок № 265 від 27.12.2023 на загальну суму 210 000,00 грн - тобто на повну суму заборгованості Позивача станом на дату рахунку.
Саме тому, ОК «Запорізький» платіжними інструкціями №863 від 27.12.2023 на суму 209 000,00 грн та № 865 від 29.12.2023 на суму 1000,00 грн перерахував на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2» грошові кошти в розмірі 210 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «за послуги охорони зг.рах. № 265 від 27.12.2023 без ПДВ», і таким чином Кооперативом було погашено борг за Договором №72-Ф від 01.06.2023.
Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у позові, а також доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог.
Так, за змістом ст. 11 ЦК України, договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охоронну діяльність» суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.
Нормою ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.
Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 5 Закону України «Про охоронну діяльність» встановлено, що суб`єкт охоронної діяльності на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії надає такі охоронні послуги: 1) охорона майна громадян; 2) охорона майна юридичних осіб; 3) охорона фізичних осіб.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охоронну діяльність» охорона майна та фізичних осіб забезпечується персоналом охорони шляхом здійснення таких заходів:
1) використання пунктів централізованого спостереження, технічних засобів охорони, транспорту реагування, службових собак;
2) контроль за станом майнової безпеки об`єкта охорони;
3) запобігання загрозам особистій безпеці фізичної особи, яка охороняється;
4) реагування в межах наданих законом повноважень на протиправні дії, пов`язані з посяганням на об`єкт охорони.
Предметом договору №72-Ф від 01.06.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОР-Безпека 2» як Виконавцем та Обслуговуючим кооперативом «Запорізький» як Замовником є фізична охорона майна на об`єкті замовника, а саме, Гаражного кооперативу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Волинська, будинок 55-А.
За умовами Договору:
Замовник зобов`язаний спільно з Виконавцем розробити систему охорони (положення) по Об`єкту, обов`язки охоронників та в разі необхідності удосконалювати організацію охорони Об`єкту (п. 3.2.2);
перед здачею Об`єкту під Охорону Замовник зобов`язаний разом з Виконавцем перевіряти, щоб у приміщеннях, які охороняються, у неробочий час не залишались сторонні особи, ввімкнені газові та електричні прилади чи інші джерела вогню (п. 3.2.3);
Замовник зобов`язаний при здачі Об`єкту під Охорону разом із Виконавцем перевіряти цілісність металевих грат, вікон, люків, замків, дверей, та інших інженерно-технічних засобів, які повинні забезпечити неможливість несанкціонованого проникнення на Об`єкт без їх пошкодження (п. 3.2.4);
Замовник зобов`язаний забезпечити працівників Виконавця належними умовами для виконання ними функціональних обов`язків згідно договору (місця для відпочинку, наявність підведеної електроенергії, місця для здійснення особистої гігієни: душ, туалет) (п. 3.2.6);
Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати належним чином надані Виконавцем та прийняті Замовником послуги за цим договором (п. 3.2.13); 
Виконавець має право при наявності заборгованості Замовника за належним чином надані Виконавцем та прийняті Замовником послуги більше 15 днів, інформувати останнього про даний факт шляхом надсилання письмового повідомлення одночасно з повідомленням через електронну пошту та СМС-повідомлень (п. 4.1.3.);
протягом 2 (двох) робочих днів з моменту закінчення поточного місяця Виконавець надає Замовнику два примірники Акту приймання наданих послуг, який останній зобов`язаний протягом п`яти перших робочих наступного місяця підписати і один примірник підписаного Акту повернути Виконавцю (п. 8.6);
якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовжений на той же термін та на тих самих умовах без обмеження кількості разів продовження дії договору (п. 9.3);
перший платіж за Договором у сумі вартості послуг «Виконавця» за перший місяць охорони Об`єкта здійснюється Замовником упродовж 5-ти банківських днів після підписання Сторонами Договору. Усі наступні платежі за Договором здійснюються «Замовником» не пізніше 10 числа кожного місяця за цей місяць, у порядку передоплати 50% відсотків вартості послуг за місяць на підставі виставленого Виконавцем рахунку. Наступні 50% вартості послуг за місяць сплачуються Замовником наступним авансовим платежем до 20-го числа поточного місяця (п. 8.2).
Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів зауважує, що на підтвердження обставин наявності між сторонами цивільних прав та обов`язків, відповідачем надано лише копію договору №72-Ф від 01.06.2023, копію рахунку на оплату №265 від 27.12.2023 та акт наданих послуг №238 від 31.12.2023.
При цьому, до матеріалів справи не додано доказів: розробки сторонами системи охорони (положення) по Об`єкту, обов`язків охоронників, як передбачено п. 3.2.2 договору, забезпечення Замовником працівників Виконавця належними умовами для виконання ними функціональних обов`язків згідно договору (місця для відпочинку, наявність підведеної електроенергії, місця для здійснення особистої гігієни: душ, туалет), як це передбачено п. 3.2.6 Договору; надання Виконавцем Замовником двох примірників Акту приймання наданих послуг протягом 2 (двох) робочих днів з моменту закінчення поточного місяця, а також підписання цих актів з боку Замовника.
Стверджуючи у апеляційній скарзі про постійні переговори між ним і Замовником, відповідач, втім, не надає жодних доказів проведення таких переговорів, як і доказів інформування Замовника про наявність у нього заборгованості за послуги, надані за договором з липня 2023 року, з урахуванням тієї обставини, що за п. 8.2 Договору перший платіж за Договором у сумі вартості послуг «Виконавця» за перший місяць охорони Об`єкта здійснюється Замовником упродовж 5-ти банківських днів після підписання Сторонами Договору, а оплата за наступні місяці здійснюється шляхом внесення 50% авансу.
Тобто, матеріали справи не містять доказів виконання сторонами умов договору.
Переглядаючи спір, колегія суддів також враховує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2023 у справі №910/13174/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2022 позов задоволено частково. Визнано недійсними рішення позачергових загальних зборів уповноважених членів Кооперативу, що оформлені протоколом №2 від 16.10.2022. Скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про Кооператив у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведену/внесену 27.10.2022 реєстраційною дією №1000731070022006962 за прийнятим кооперативом протоколом №2 позачергових загальних зборів уповноважених членів Кооперативу від 16.10.2022.
Скасованим рішенням позачергових загальних зборів уповноважених членів Кооперативу, що оформлене протоколом №2 від 16.10.2022, у тому числі, обрано новий склад правління Кооперативу в кількості 7 осіб, а саме: 1. ОСОБА_1 ; 2. ОСОБА_2 ; 3. ОСОБА_3 ; 4. ОСОБА_4 ; 5. ОСОБА_5 ; 6. ОСОБА_6 ; 7. ОСОБА_7 та обрано головою правління ОСОБА_6. з 17.10.2022.
Судовий розгляд справи №910/13174/22, за даними інформаційного порталу «Судова влада» здійснювався з листопада 2022 року та тривав до 18.12.2023, тобто до ухвалення постанови апеляційного суду.
Договір, на який посилається відповідач, було укладено у період апеляційного оскарження рішення суду у справі №910/13174/22.
Надаючи оцінку встановленим вище обставинам справи, колегія суддів виходить з того, що за змістом ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і такі обставини, у силу вимог ст. ст. 73, 74, 76-78 ГПК України мають бути доведені належними та допустимими доказами.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Варто зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
За змістом ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Надаючи оцінку доказам, наданим сторонам, та обставинам, встановленим під час апеляційного провадження, а саме, укладення Договору не тільки під час судового розгляду спору у справі №910/13174/22 про оскарження рішення, яким було призначено у правління осіб, що від імені ОК «Запорізький» укладали цей Договір, а й фактично у період ухвалення та апеляційного оскарження рішення від 04.07.2023, яким визнано недійсним рішення позачергових загальних зборів уповноважених членів Кооперативу, що оформлені протоколом №2 від 16.10.2022 та скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про Кооператив в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проведену/внесену 27.10.2022 реєстраційною дією №1000731070022006962 за прийнятим кооперативом протоколом №2 позачергових загальних зборів уповноважених членів Кооперативу від 16.10.2022, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів виконання сторонами Договору його умов, тобто фактичного надання послуг з охорони належного позивачеві майна, колегія суддів приходить до висновку, що Договір №72-Ф від 01.06.2023 є нікчемним в силу вимог ч.1 ст. 228 ЦК України, оскільки був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи, а саме, грошовими коштами ОК «Запорізький», які були виведені незаконно призначеним Головою правління - ОСОБА_6 на підставі рахунку на оплату №265 від 27.12.2023.
Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Статтею 1212 ЦК України унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно зі ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується набуття відповідачем грошових коштів за нікчемним правочином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність фактичних та правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин сторін, а отже, і про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Колегія суддів також враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду, зробленими за наслідками апеляційного провадження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2».
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-БЕЗПЕКА 2» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12697/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12697/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/12697/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя А.О. Мальченко 

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська