Справа № 161/16595/25 	Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/203/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним змішаного договору про надання банківських послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до АТ «Універсал Банк» про визнання недійсним змішаного договору про надання банківських послуг.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.04.2018 ОСОБА_2 (позичальник) та АТ «Універсал Банк» (кредитодавець) уклали договір про надання банківських послуг «Monobank», на підставі якого позичальнику відкрито поточний рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Постановою Волинського апеляційного суду від 05.09.2024 у справі №161/21363/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за цим договором в розмірі 24 985,75 грн. та судовий збір в розмірі 884,65 грн. Позивач виконала це судове рішення, її чоловік ОСОБА_4 сплатив АТ «Універсал Банк» грошову суму в розмірі 25 870,40 грн. Однак відповідач вважає, що у неї наявна непогашена заборгованість за кредитним договором та відмовляється закривати поточний рахунок, на який встановлювався кредитний ліміт.
Оскільки при укладенні договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.04.2018 сторони не досягли згоди щодо всіх істотних його умов, зокрема: щодо розміру суми кредиту, відсотків за ним, умов розрахунків за договором, що констатовано вказаним рішенням апеляційного суду, то такий договір підлягає визнанню недійсним.
Просила суд визнати недійсним договір про надання банківських послуг «Monobank» від 01.04.2018 та закрити рахунок IBAN № НОМЕР_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач, в інтересах якої діє її представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким її позов задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Судом встановлено, що 01.04.2018 ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов (а.с. 30).
Постановою Волинського апеляційного суду від 05.09.2024 змінено заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2024 у справі №161/21363/23 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, викладено його резолютивну частину в новій редакції - позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 01.04.2018 в розмірі 24 985,75 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 884,65 грн. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що оскільки при укладенні договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.04.2018 сторони не досягли згоди щодо всіх істотних його умов, зокрема: щодо розміру суми кредиту, відсотків за ним, умов розрахунків за договором, що констатовано вказаним рішенням апеляційного суду, то такий договір підлягає визнанню недійсним.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення – під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникають.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
В даній справі підставою позовних вимог є посилання на те, що оскільки сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо розміру суми кредиту, відсотків за ним, умов розрахунків за договором, то договір від 01.04.2018 підлягає визнанню недійсним.
Отже, предметом спору у цій справі є недійсність договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.04.2018, який сторони уклали шляхом підписання Анкети-заяви.
Цей договір є змішаним (ч. 2 ст. 628 ЦК України), оскільки містить елементи різних договорів, зокрема кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) та договору банківського рахунка (ст. 1066 ЦК України). На підставі цього договору позивачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відкрито поточний рахунок.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору АТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом про стягнення з неї кредитної заборгованості. Отже, між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. 
Суд у справі №161/21363/23 вирішив цей спір, визначив розмір заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Універсал Банк» в розмірі 24 985,75 грн., з них: 24 985,75 грн. - тіло кредиту, та розподілив судові витрати.
Вирішуючи спір у справі №161/21363/23, апеляційний суд встановив, що Анкета-заява від 01.04.2018 не містить жодних даних про умови кредитування, а Умови і правила надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», Тарифи та Паспорт споживчого кредиту, які згідно Анкети-заяви є складовою договору про надання банківських послуг, не містять підпису ОСОБА_2 . В результаті цього апеляційний суд дійшов висновку про неузгодженість сторонами всіх істотних умов кредитного договору та виключив із загальної суми нарахованої АТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 75 803,04 грн. суму заборгованості за процентами в розмірі 50 817,29 грн.
Таким чином, сама по собі обставина недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, не може слугувати підставою для недійсності такого договору. За фактичних обставин цієї справи, відбулося реальне виконання сторонами договору про надання банківських послуг, а саме: відповідач надав у позику кошти, а позивач їх використала. Вказана обставина підтверджена постановою Волинського апеляційного суду від 05.09.2024. Судом апеляційної інстанції надано відповідну правову оцінку факту не погодження сторонами питання суми кредиту та відсотків за їх користування і відповідно постановлено своє рішення. 
Позивач не навела будь-якого обґрунтування підстав недійсності змішаного договору про надання банківських послуг в частині договору банківського рахунка.
Умовою надання судового захисту є наявність порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи законного інтересу особи. На переконання суду, позивач не довела яке її право чи законний інтерес порушені.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про надання банківських послуг необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю (відсутністю порушеного права або інтересу позивача). В зв`язку з цим не підлягає до задоволення похідної вимоги про зобов`язання закрити рахунок.
Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. В постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі №519/875/14 викладено правовий висновок про те, що право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне.
У випадку якщо позивач вважає, що дії (бездіяльність) відповідача щодо не закриття рахунка є протиправними та/або такими, що порушують її права, то вона вправі звернутися до суду за захистом, навівши конкретне фактичне та нормативне обґрунтування своїх вимог та обравши належний спосіб захисту порушених прав.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, правильно визначив характер існуючих між сторонами спірних правовідносин та дійшов обґрунтовано висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_2 позову, у зв`язку з чим правомірно відмовив у його задоволенні.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам позовної заяви, не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зводяться до незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та необхідності переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели або могло призвести до неправильного вирішення справи та слугували безумовною підставою до скасування судового рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя: 

Судді: