Справа №345/380/26 
Провадження № 2/345/903/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2026 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Якиміва Р.В.
за участю секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.01.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачкою укладено кредитний договір №3203704985-41077, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. строком на 20 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,95 %, за кожний день користування кредитом. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на відповідну суму. Відповідачка зі свого боку не виконала в повному обсязі умов кредитного договору. У зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідачки станом на 23.01.2026 утворилася заборгованість в розмірі 24121,00 грн., з яких: 3000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 21121,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. 
04.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою укладено кредитний договір №2106349670617, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн. строком на 1 рік, зі сплатою процентів за користування кредитом. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на відповідну суму. Відповідачка зі свого боку не виконала в повному обсязі умов кредитного договору. У зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідачки станом на 23.01.2026 утворилася заборгованість в розмірі 80665,50 грн., з яких: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 75665,50 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків.
Враховуючи принцип спів розмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 45000 грн., з яких: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 40000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. 
17.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №17-06/21, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3203704985-41077.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3203704985-41077.
18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір відступлення прав вимоги №18-02/25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3203704985-41077.
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №1-12, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2106349670617.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2106349670617.
18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір відступлення прав вимоги №18-02/25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2106349670617.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідачки 24121,00 грн.. заборгованості за кредитним договором №3203704985-41077, 45000 грн. заборгованості за кредитним договором №2106349670617 та судові витрати.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
11.02.2026 від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд позовні вимоги задоволити частково, а саме: в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №3203704985-41077 в розмірі 4180 грн., з яких тіла кредиту 3000 грн.; 1180,00 відсотків за користування кредитом, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Зазначила, що відсотки в іншій частині нараховані поза строком кредитування, оскільки даний договір укладався строком на 20 днів. В частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2106349670617 в розмірі 6600 грн., з яких тіла кредиту 5000 грн.; 1600,00 відсотків за користування кредитом, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Зазначила, що оскільки вона не виконала умови п.1.3 Договору та у встановлений строк (19.03.2021) не сплатила проценти у сумі 1600 грн., орієнтовний строк повернення кредиту не міг бути перерахований на наступні 16 днів та не міг бути перерахований в подальшому . Даний факт засвідчує, що кредит був виданий на 16 днів та проценти можуть бути нараховані за період з 04.03.2021 по 19.03.2021. Також підлягають зменшенню і судові витрати по справі, щодо надання правової допомоги позивачу та з врахуванням заявленого нею клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому вказує, що заявлений позивачем розмір витрат в сумі 16000 грн. є явно завищеним та не відповідає складності підготовки до розгляду справи. Ця вимога підлягає задоволенню в розмірі 2500 грн.. 
13.02.2026 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відносно кредитного договору №3203704985-41077 у графіку розрахунків зазначено графік в період з 31.01.2021 по 20.02.2021 та базовий графік до фактичної дати повернення кредиту. Згідно п.9.7 Договору сторони домовились, що після закінчення строку дії договору , проценти можуть бути нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Відносно кредитного договору №2106349670617 зазначив, що орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. П.1.9 Договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік. Отже нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування погодженого сторонами при укладення договорів. Відповідачкою не наведено обґрунтування неспіврозмірності витрат на правову допомогу, а тому позовні вимоги просить задоволити повністю.
16.02.2026 відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що п.9.7 Договору №3203704985-41077 згідно якого після закінчення строку дії договору , проценти можуть бути нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України є незрозумілим та неконституційним. Відносно кредитного договору №2106349670617 зазначила, що оскільки вона не виконала умови п.1.3 Договору та у встановлений строк (19.03.2021) не сплатила проценти у сумі 1600 грн., орієнтовний строк повернення кредиту не міг бути перерахований на наступні 16 днів та не міг бути перерахований в подальшому . Даний факт засвідчує, що кредит був виданий на 16 днів та проценти можуть бути нараховані за період з 04.03.2021 по 19.03.2021.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі.
Відповідачка у судове засідання не з`явився, однак подала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила про розгляд справи у її відсутності.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, взявши до уваги відзив на позов, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 31.01.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачкою укладено кредитний договір №3203704985-41077, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. строком на 20 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,95 %, за кожний день користування кредитом. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на відповідну суму. Відповідачка зі свого боку не виконала в повному обсязі умов кредитного договору. 
Згідно розрахунку заборгованості, у відповідачки станом на 23.01.2026 утворилася заборгованість в розмірі 24121,00 грн., з яких: 3000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 21121,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. 
04.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою укладено кредитний договір №2106349670617, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн. строком на 1 рік, зі сплатою процентів за користування кредитом. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на відповідну суму. 
Згідно розрахунку заборгованості, у відповідачки станом на 23.01.2026 утворилася заборгованість в розмірі 80665,50 грн., з яких: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 75665,50 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків.
Враховуючи принцип спів розмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 45000 грн., з яких: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 40000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. 
17.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №17-06/21, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3203704985-41077.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3203704985-41077.
18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір відступлення прав вимоги №18-02/25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3203704985-41077.
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №1-12, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2106349670617.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2106349670617.
18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір відступлення прав вимоги №18-02/25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2106349670617.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитних договорів, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цими договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Отже, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №3203704985-41077 та за кредитним договором №2106349670617.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Судом встановлено, що Договори №3203704985-41077 та №2106349670617 укладено у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст.526, ч. 1 ст.527, ч. 1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Стосовно доводів відповідачки про неправомірне нарахування відсотків.
Щодо кредитного договору №3203704985-41077 відповідачка у відзиві стверджує, що позивачем безпідставно, здійснювалось нарахування відсотків, поза строком кредитування, оскільки даний договір укладався строком на 20 днів.
Відповідно до 2.3. Строк користування кредитними коштами складає : 20 дiб, (двадцять діб) та починається з 31.01.2021 (дата) та закінчується по (дата) 20.02.2021(включно). Тобто даним пунктом кредитного договору чітко визначено, що позичальник має повернути кредит та проценти за користування кредитом до 20.02.2021 (включно).
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Тобто, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 20.02.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.
Отже, за умовами договору №3203704985-41077 сторони погодили строк його дії до 20.02.2021, тому суд дійшов висновку, що по закінченню зазначеної дати товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.
При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, відповідно до якої передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).
Відповідно до п.9.4 Договору №3203704985-41077 позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00 % річних.
Відповідно до п.9.7 Договору №3203704985-41077 сторони домовились, що після закінчення строку дії договору , проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі передбаченому п.п.9.4 цього договору.
Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом ґрунтується на вимогах закону та узгоджена сторонами кредитного договору №3203704985-41077.
Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (погодили їх розмір) та відповідальність за порушення умов договору.
За змістом постанови Верховного Суду від 17.02.2023 у справі №910/23042/16, проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».
Таким чином, банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором, а тому підстав для відмови у позові в цій частині суд не вбачає.
Щодо кредитного договору №2106349670617 відповідачка у відзиві стверджує, що позивачем безпідставно, здійснювалось нарахування відсотків, поза строком кредитування, оскільки вона не виконала умови п.1.3 Договору та у встановлений строк (19.03.2021) не сплатила проценти у сумі 1600 грн., орієнтовний строк повернення кредиту не міг бути перерахований на наступні 16 днів та не міг бути перерахований в подальшому . Даний факт засвідчує, що кредит був виданий на 16 днів та проценти можуть бути нараховані за період з 04.03.2021 по 19.03.2021.
Суд критично ставиться до вищевказаних доводів відповідачки, оскільки відповідно до п.1.9 Договору №2106349670617 зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії договору) : 1 рік.
Відповідно до п.1.3 Договору - повернення кредиту на протязі 16 днів, це орієнтовний строк поверхня кредиту.
Тобто, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 04.03.2022.
Отже, за умовами договору №2106349670617 сторони погодили строк його дії до 04.03.2022, тобто, банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором, а тому підстав для відмови у позові в цій частині суд не вбачає.
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №2106349670617, відсотки нараховано за період з 01.12.2021 по 03.03.2022. Відповідно до п.1.9 Договору №2106349670617 зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії договору) : 1 рік, тобто строк дії договору закінчився 04.03.2022.
Таким чином, банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №2106349670617, що були обумовлені договором, а тому підстав для відмови у позові в цій частині суд не вбачає.
Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн. сплаченого судового збору.
Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Як вбачається з матеріалів справи 02.07.2024 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено Договір про надання правової допомоги № 02-07/24, згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання бере надати клієнту правову допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно витягу з акту №25 наданих послуг від 31.12.2025, сума витрат на правничу допомогу в межах спору до ОСОБА_1 становить 16 000,00 грн.
З врахуванням складності справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною справою та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, участі в судових засіданнях представник позивача не брав, а також, враховуючи клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2500 грн., суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 16000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
А тому, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 8000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.204, 512, 514, 525, 526, 530, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 274-279, ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, заборгованість:
- за кредитним договором №3203704985-41077 від 31.01.2021 в розмірі 24121,00 грн.;
- за кредитним договором №2106349670617 від 04.03.2021 в розмірі 45000,00 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір в сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн..
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: