справа № 359/10193/25
головуючий у суді І інстанції Ткаченко Д.В.
провадження № 33/824/963/2026
головуючий суддя Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., за участю секретаря Лазоренко Л.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2025 року
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
в с т а н о в и в :
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.
При розгляді адміністративної справи судом встановлено, що 15 серпня 2025 року о 09 год. 45 хв. в с. Гнідин, вул. Ідейна, Бориспільського району, Київської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, у зв`язку з чим його дії кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточненої апеляційної скарги, поданої його захисником - адвокатом Кубрак Ю.В., просить суд: скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2025 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що о 09 год. 53 хв. поліцейський звертається до ОСОБА_1 із запитанням: «Ви будете проходити огляд на стан сп`яніння?». На що ОСОБА_1 однозначно відповідає: «Якщо треба, то звичайно». У відповідь поліцейський продовжує: «Ну, давайте тоді пройдем, будь ласка», після чого йде до службового авто. На цьому діалог, який мав би містити чітке спрямування особи на огляд (на місці або в медичний заклад), переривається, і замість реалізації процедури слідує маніпулятивне уточнення: «Будете дути чи не будете?». Тобто замість фіксації згоди ОСОБА_1 на проходження огляду, з боку поліцейського йде зміна риторики - в бік провокаційного тиску або нав`язування відмови. Таким чином, особа не була чітко спрямована на проходження огляду, хоча і висловила згоду.
Вказує, що дії поліцейських свідчать про штучне створення ситуації видимої відмови від огляду, що суперечить вимогам пункту 6, 8 розділу II Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року та порушує принципи змагальності сторін і недопустимості провокації доказів.
ОСОБА_1 фактично висловив згоду на проходження огляду («якщо треба - звичайно», «давайте зробим прямо зараз»), але поліцейський, замість реалізації цієї згоди, припинив комунікацію, не надав прилад і не забезпечив направлення до медзакладу належним чином, одразу озвучивши про «відсторонення від керування».
Такі дії не відповідають обов`язку поліції реалізувати право особи на проходження огляду, а отже, не можуть свідчити про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, а лише про порушення процедури та провокаційний характер поведінки працівників поліції.
На відеозаписі, долученому до матеріалів справи видно, що поліцейський проводив саме незаконний обшук ОСОБА_1 та його автомобіля, оскільки працівник поліції самостійно викладав речі із сумки ОСОБА_1 , перекладав речі у бардачку автомобіля та салону.
Наведене свідчить про упереджене ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 та здійснення на нього психологічного тиску.
Зазначає, що протокол складено однією особою ( ОСОБА_2 ), а підписано іншою ( ОСОБА_3 ), що є прямим порушенням частини 2 статті 256 КУпАП і пункту 11 розд. II Інструкції №1376. 
ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, тобто виконує обов`язки військової служби, а проведення його огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.

Одночасно захисником ОСОБА_1 - адвокатом Кубрак Ю.В. заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження указаної постанови.
Вирішуючи клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує таке.
За змістом частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Гарантуючи відповідно до частини 1 статті 55 Основного Закону України право особи на судовий захист, Конституція України визначає основні засади судочинства, метою закріплення яких є, зокрема, забезпечення неупередженості здійснення правосуддя судом, відповідність винесеного рішення верховенству права, а також своєчасне, ефективне та справедливе поновлення особи в правах протягом розумних строків.
Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Отже, реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанцій; перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову ухвалено 11 листопада 2025 року, а останнім днем для подання апеляційної скарги у розумінні частини 2 статті 294 КУпАП, було 21 листопада 2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, 21 листопада 2025 року захисником ОСОБА_1 - адвокатом Кубрак Ю.В. подано апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року указану апеляційну скаргу повернуто через те, що до захисником Кубрак Ю.В. не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді,
Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року апеляційну скаргу повернуто через те, що до захисником Кубрак Ю.В. не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді,
Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року апеляційну скаргу повернуто з аналогічних підстав. 
24 грудня 2025 року через засоби поштового зв`язку захисник ОСОБА_1 - адвокат Кубрак Ю.В. повторно подала апеляційну скаргу.
Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до апеляційного суду у порядку, передбаченому КУпАП.
На підставі викладеного, враховуючи, що захиснику ОСОБА_1 - адвокату Кубрак Ю.В. повернуто апеляційну скаргу на указану постанову суду першої інстанції, що не позбавляє його права на повторне звернення з апеляційною скаргою, необхідно дійти висновку, що строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції підлягає поновленню.

Також до Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Кубрак Ю.В. про зупинення провадження у справі, до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено.
Згідно з довідкою виданою ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі.
Відповідно до частини 1 статті 2 КУпАП законодавства України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України.
Статтею 246 КУпАП визначено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
При цьому в КУпАП не передбачено положень щодо застосування аналогії закону до норм Кримінального процесуального кодексу України у випадку зупинення справ про адміністративні правопорушення.
Апеляційний суд зауважує, що під час розгляду судами окремої категорії справ про адміністративні правопорушення положеннями КУпАП допускається зупинення строку розгляду таких справ.
Так, згідно з частиною 4 статті 277 КУпАП строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
При цьому адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його вчинення, але не пізніше двох років з дня його вчинення (частина 4 статі 38 КУпАП).
Однак, частиною 6 статті 38 КУпАП визначено, що за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Зазначені вище положення дають можливість розглянути питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП у суттєво збільшені строки поряд із загальними строками накладення адміністративного стягнення, передбаченими частиною 2 статті 38 КУпАП.
Тобто КУпАП врегульовані питання зупинення провадження в адміністративних справах шляхом надання можливості суду зупиняти провадження в окремо визначених категоріях справ у конкретно передбачених випадках і законодавцем не віднесено до таких справ ті, що стосуються притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, зокрема із зазначених у клопотанні захисника ОСОБА_4 - адвоката Різника І.А. підстав (на період проходження особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період), між тим передбачені суттєво збільшені строки поряд із загальними строками накладення адміністративного стягнення, передбаченими частиною 2 статті 38 КУпАП, для розгляду питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи. 
ОСОБА_1 має захисника - адвоката Кубрак Ю.В., яка здійснює захист його інтересів під час розгляду справи, тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином своє право на захист.
Апеляційна скарга подана адвокатом Кубрак Ю.В., а тому процесуальних порушень, зокрема порушення права на захист та права на доступ до правосуддя, апеляційний суд не вбачає, оскільки суд вправі розглянути справу за відсутністю особи, що скоїла правопорушення, відповідно до вимог статті 268 КУпАП.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, не є обґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Кубрак Ю.В. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, до протоколу серії ЕПР1 № 423616 додано:
направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
розписку ОСОБА_5 про те, що він отримав транспортний засіб марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , за зобов`язується доставити його до місця гаражного зберігання;
довідкою про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за статтею 130 КУпАП;
довідку про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами; 
відеозапис з нагрудних камер працівників поліції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_1 фактично висловив згоду на проходження огляду («якщо треба - звичайно», «давайте зробим прямо зараз»), але поліцейський, замість реалізації цієї згоди, припинив комунікацію, не надав прилад і не забезпечив направлення до медзакладу належним чином, тому дії поліцейських свідчать про штучне створення ситуації видимої відмови від огляду та провокацію вчинення правопорушення.
Відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції зупинили на блок-посту ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився на проходження огляду. Працівники поліції дістали технічний засіб «Драгер». ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, зазначив, що він приїхав на навчання та йому треба їхати до м. Суми для військової служби (12:02 хв. відеозапису) та визнав, що вживав алкоголь (13:15 хв. відеозапису). Працівник поліції роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (13:36 хв. відеозапису).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що пропозиція працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була неодноразовою і зрозумілою, а відмова ОСОБА_1 від проходження огляду була очевидною, тобто такою, яка не викликала сумніву щодо її дійсності.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про провокацію з боку працівників поліції, оскільки відеозаписом зафіксовано, що після того як ОСОБА_1 погодився на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівник поліції дістав із службового автомобіля технічний засіб для проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, однак у подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду та визнав факт вживання ним алкогольних напоїв. Працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння має наслідком складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та відповідно до вимог частини 3 статті 266-1 КУпАП, його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитись не працівниками патрульної поліції, а військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, суд апеляційної інстанції враховує таке.
Відповідно до частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Частиною 1 статті 266-1 КУпАП передбачено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини 2 указаної статті огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Згідно з частиною 3 цієї статті огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Зміст статті 266-1 КУпАП свідчить про те, що цією нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. 
Тобто, положення статті 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта на те, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України.
Крім того матеріали справи не містять даних про те, що у зазначений у протоколі час водій ОСОБА_1 перебував під час виконання обов`язків військовослужбовця. 
За таких обставин, порядок огляду водія ОСОБА_1 , який не перебував під час виконання обов`язків військової служби, та який керував транспортним засобам, на стан алкогольного сп`яніння правомірно здійснювався у загальному порядку, встановленому статтею 266 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про незаконне проведення працівниками поліції обшуку в автомобілі ОСОБА_1 не є предметом протоколу про адміністративне правопорушення.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - це правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, оскаржувана постанова відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суд, -
у х в а л и в :
Клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова