Справа № 465/10816/25 
Провадження 2/465/1976/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
11.02.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Баран О.І.,
з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ:44276926, електронна адреса: info@collect-center.com.ua. місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306), 
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС),
предмет позову: стягнення заборгованості за договором,
в с т а н о в и в:
28 листопада 2025 року уповноважений представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 75639518 від 21.07.2021 у розмірі 35 573,15 грн. 
Також представник позивача просить вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 94-95). 
31 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 41354/25) (а.с. 108-123).
31 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№ 41275/25) та клопотання про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 124-140).
31 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк» (вх.№ 41281/25) (а.с. 142-143).
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.01.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «Приват Банк» (ЄДРПОУ 14360570) докази, які становлять банківську таємницю (а.с. 144-146). 
6 січня 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№ 268/26) (а.с. 150-152).
Витребувані документи надійшли на адресу суду 21.01.2026 (вх.№ 1681/26) (а.с. 157-160).
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Аргументи позивача
Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із первинним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитного договору №75639518 від 21.07.2021 та отримання відповідних кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. 
Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача становить 35 573,15 грн і складається із: 
заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 13 756,00 грн;
заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 21 352,06 грн;
інфляційних нарахувань у розмірі 401,78 грн;
3% річних у розмірі 63,31 грн.
У відповіді на відзив та поясненнях звернено увагу суду на правомірність нарахування суми заборгованості, яка випливає з умов укладеного договору, тоді, як відповідачем, який має доступ до свого банківського рахунку, не надано жодного доказу на спростування пред`явленого позову, що вказує на поведінку, яка суперечила добросовісності і спонукала позивача звертатись до суду із клопотанням про витребування доказів у справі.
Заперечення відповідача 
Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. У відзиві відповідач, не заперечивши існування кредитних відносин з позивачем, вказав на недоведеності підписання ним кредитного договору та невідповідності наявної у матеріалах справи копії договору вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Також відповідач, не заперечивши факту отримання кредитних коштів, акцентував увагу суду на відсутності документального підтвердження виконання первинним кредитором своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) відповідачу, як позичальникові і належності відповідачу зазначеної позивачем банківської картки. При цьому, відповідач заперечив проти задоволення клопотання позивача про витребування доказів, які становлять банківську таємницю. 
Також відповідач вказав на недоведеність переходу прав вимоги за кредитним договором і не погодився із заявленою сумою стягнення, оскільки умовами договору витрати позичальника у межах 30 денного строку кредитування становлять 18 582,00 грн, тому вимоги про стягнення 35 573,15 грн є безпідставними. Звернув увагу на неправомірності застосування ст. 625 ЦК України, однак просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Також вважає неспівмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Судові засідання у справі призначалися неодноразово. 
11 лютого 2026 року від представника позивача на адресу суду, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а.с. 162-163).
У судове засідання, призначене на 11.02.2026, сторони повторно не з`явились, явки своїх представників не забезпечили, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином, маючи зареєстровані Електронні кабінети у підсистемі «Електронний суд» у системі ЄСІТС, що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явились, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. 
Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
21 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», в особі директора Білана Владислава Ігоровича, з однієї сторони, та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75639518 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с. 20). 
Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Сторони у п. 2 Договору також домовились:
- загальний розмір наданої позики: 15 000,00 грн; 
- строк надання позики: 30 днів; 
- процентна ставка (базова, фіксована): 1.99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою; 
- дата надання позики: 21.07.2021; 
- дата повернення позики: 20.08.2021; 
- знижена процентна ставка 0,80% (застосовується у відповідності до умов програми лояльності); 
- процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% день, % (не застосовується в період карантину)
- орієнтовна реальна річна процентна ставка: 1 253,68%;
- орієнтовна загальна вартість позики 18 582,00 грн (а.с.20).
Положення п. 2 Договору також викладено у Додатку №1 до Договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (а.с.20 зворот).
Додатком №1 встановлено
- дату видачі кредиту: 21.07.2021; 
- дату платежу: 20.08.2021; 
- кількість днів у розрахунковому періоді: 30;
- чисту суму кредиту/суму платежу за розрахунковий період: 18582,00 грн;
- суму кредиту за договором: 15 000,00 грн;
- проценти за користування кредитом: 3 582,00 грн (а.с.20 зворот).
Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики (п.4 Договору). 
Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (TM «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (ТМ «MYCREDIT»), розміщених за адресою https://mycredit.ua/ua/akcii/ (п. 5.1. Договору).
Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п. 5.2. Договору).
Пунктом 9 Договору передбачено, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору, позичальник повідомляє позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, передбаченого для відмови від Договору. Протягом 7 календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику, одержану згідно Договору, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення (включно) за ставкою, що встановлена п. 2 Договору.
Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 12 Договору).
Зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускаються, окрім випадків, встановлених законом, Договором та/або Правилами (п. 14 Договору).
Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «0aIkWEw4Ar» (а.с.20).
У п. 18 Договору «Юридичні адреси та реквізити сторін», у графі «позичальник», окрім його анкетних даних, даних документа, яким його документовано, РНОКПП, також вказано засоби зв`язку позичальника ( НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2) та рахунок позичальника: НОМЕР_3  (а.с.20 зворот).
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, та 21.07.2021 перерахувало позичальнику грошові кошти на карту НОМЕР_3 , в сумі 15 000,00 грн (номер платежу 181a21f1-61fc-447c-a12b-45c1481694db), що підтверджується змістом довідки ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» № КД-000065474/ТНПП від 23.10.2025 та даними первинного кредитора (вих.24/10/25-9 від 24.10.2025) (а.с. 60-64).
Відповідач не спростував, що картка з такими символами йому не належить, а виписку зі свого рахунку не надав.
Факт перерахунку грошових коштів на рахунок відповідача підтверджено також даними АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 157-171) наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів.
При цьому, АТ КБ «Приват Банк», листом від 07.01.2026 № 20.1.0.0.0/7-260107/92152-БТ, із випискою з рахунку, підтверджено не лише зарахування указаних коштів у сумі 15 000,00 грн 21.07.2021 на банківську картку НОМЕР_4 , але й належність ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) указаної платіжної картки та використання ним абонентського номера телефону:  НОМЕР_2 .
30 грудня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний код юридичної особи - 36799749) укладено Договір факторингу № 30-12/2021, за умовами якого клієнт (первісний кредитор) зобовязується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50584753,07 грн, а фактор зобов`язується здійснити фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договором позики, укладеним між клієнтом і боржником (а.с.8-15).
Відповідно до п. 6.1.4 Договору № 30-12/2021, право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.
Відповідно до п. 7.1., 7.2. Договору № 30-12/2021 сторони домовились, що розмір фінансування за Реєстром боржників складає 2 663 376,39 грн. Фактор здійснює фінансування на користь клієнта шляхом одноразового перерахування суми грошових коштів не пізніше 04.01.2022.
Також позивачем додано копію платіжної інструкції №0317260000 від 30.12.2021 щодо сплати фінансування за Договором факторингу № 30-12/2021 у сумі 2 663 376,39 грн (а.с. 13).
На виконання вимог Договору факторингу № 30-12/2021 його сторони 30.12.2021 склали та підписали Акти прийому-передавання Реєстру Боржників, у тому числі в електронному вигляді (а.с. 14-15). 
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 30-12/2021, під №2897 вказано боржника, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , кредитний договір №75639518, загальну заборгованість у розмірі 35 108,06 грн, що складається із: 
заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 13 756,00 грн;
заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 21 352,06 грн (а.с. 16-19).
Станом на дату продажу, 30.12.2021, первинним кредитором складено відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 65-67). Відповідно до указаного розрахунку встановлено, що відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості у період 23.08.2021 - 01.09.2021. Всього відповідачем сплачено 13 781,00 грн, із яких: 1 244,00 грн зараховано на погашення тіла кредиту і 12 537,00 - на погашення нарахованих процентів.
Нарахування процентів проводилось до 18.11.2021 включно. При цьому, упродовж тридцяти денного строку кредитування нарахування проводилось по 119,40 грн./ день, що узгоджується із Додатком №1 до Договору. Надалі, до 18.11.2021 нарахування проводилось по 1,99 % / день.
У подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем ТОВ «Коллект Центр» також укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 21-31).
Відповідно до п. 2.1. Договору №10-01/2023, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 5.2. Договору №10-01/2023, права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акта приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4) (а.с. 24).
На виконання вимог Договору №10-01/2023 його сторони 10.01.2023 склали та підписали Акти прийому-передавання Реєстру Боржників (Додатки №4 та №2) (а.с. 34-35). 
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023, під №36560 вказано боржника, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , кредитний договір №75639518, загальну заборгованість у розмірі 35 573,15 грн, що складається із: 
заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 13 756,00 грн;
заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 21 352,06 грн;
коштів, нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України (відповідальність за порушення грошового зобов`язання), у розмірі 465,09 грн (а.с. 36-39).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» за договором позики №75639518, ним додатково, у період 30.12.2021 - 23.02.2022 нараховано:
інфляційних втрат у розмірі 401,78 грн;
3% річних у розмірі 63,31 грн (а.с. 6).
Як вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» за договором позики №75639518, заборгованість відповідача станом на 04.11.2025 становить 35 573,15 грн і складається із: 
заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 13 756,00 грн;
заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 21 352,06 грн;
інфляційних нарахувань у розмірі 401,78 грн;
3% річних у розмірі 63,31 грн (а.с.7).
Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором не надано.
Оцінка судом 
Щодо укладення між первинним кредитором та відповідачем договору позики
Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію первинного кредитора відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором «0aIkWEw4Ar» у Договорі визнав та погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору.
Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
На підтвердження укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії відповідних доказів, описаних вище, які є достатніми для доведення факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем та первісним кредитором.
Відтак, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем із первісним кредитором. Позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за вказаним кредитним договором
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на нового кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги кредитора справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Тому наявність чи відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для відмови у задоволенні позову
Щодо заявленої суми стягнень
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки.
Суд вважає доведеним факт перерахування первинним кредитором відповідачу кредитних коштів за Договором, оскільки реквізити платіжної картки, на яку здійснено перерахунок і указана банківська картка належить саме відповідачу.
Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Перевіряючи належність розрахунку заборгованості за процентами, суд звертає увагу на указаний вище строк кредитування (30 днів) та часткове нарахування процентів понад строк кредитування.
Відповідно до п. 6.5. Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с. 44 зворот).
Сторонами у кредитному договорі та Додатку №1 до договору узгоджені умови кредитування, а саме: сума позики - 15 000,00 грн., строк позики - 30 днів, процентну ставку, дату надання позики - 21.07.2021, дата повернення позики (останній день) - 20.08.2021, що є останнім днем строку кредитування. У кредитному договорі умови та порядок нарахування процентної ставки за понадстрокове користування позикою відсутні.
Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті позивача, зокрема у 6.5. цих Правил, передбачено порядок нарахування процентної ставки за понадстрокове користування позикою. Проте, матеріали справи не містять доказів того, які саме Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту були надані відповідачу для ознайомлення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що умови пункту 2.3. Договору в частині зазначення процентної ставки за понадстрокове користування позикою слід тлумачити на користь відповідача як такі, що не підлягають застосуванню, оскільки умови та порядок нарахування цієї процентної ставки кредитним договором не передбачені. Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті позивача, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання товариством додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки згадані вище умови не визнаються позичальником і ці умови прямо не передбачені у кредитному договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем.
Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У зазначеній постанові Велика Палата урахувала справу № 5017/1987/2012, у якій сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.
Велика Палата виснувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відповідно до п. 116 постанови від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України».
Суд звертає увагу, що в Договір не містить окремого розділу щодо відповідальності сторін, більш того тим же п. 6.5. Правил вказано, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с. 44 зворот).
Крім цього, позивач також просить стягнути грошові коштами, нараховані в порядку ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 116 постанови від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України».
Відповідно до п. 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Станом на день звернення до суду з позовом у даній справі воєнний стан на території України діяв і продовжується на час прийняття рішення у справі.
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22);
на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні висновки Верховним Судом підтримувалися неодноразово у інших постановах (наприклад у постановах від 31.01.2024 у справі №183/7850/22, від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, від 07.04.2025 у справі № 751/2085/24, тощо).
Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів, нарахованих в порядку ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України також задоволенню не підлягають.
Встановлено, що відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості у період 23.08.2021 - 01.09.2021. Всього відповідачем сплачено 13 781,00 грн, із яких: 1 244,00 грн зараховано на погашення тіла кредиту і 12 537,00 - на погашення нарахованих процентів.
Відтак, правомірними є нарахування відповідачу процентів за користування кредитом у розмірі 3 582,00 грн (а.с.20 зворот).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути: 
13 756,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту);
21 352,06 грн заборгованості за нарахованими процентами.
З урахуванням встановлених обставин справи та часткового погашення заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 801,00 грн залишку заборгованості за Договором (18 582,00 - 13 781,00).
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору (а.с. 72, 88). 
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 4 801,00 грн, що становить 13,50 % (4 801,00 х 100 % : 35 573,15), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 327,02 грн потрібно покласти на відповідача.
Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Коллект центр» надано суду Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 180 від 01.10.2025, витяг з Акта №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 (а.с. 53- 59). 
Відповідно до Витягу з Акта № 15 від 31.10.2025 виконавцем надано, а клієнтом прийнято послуги за договором про надання правової (правничої) допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 щодо примусового стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №75639518 на суму 13 000,00 грн. 
З урахуванням висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 755,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 4 801 (чотири тисячі вісімсот одну) гривню 00 копійок заборгованості за договором № 75639518 від 21.07.2021. 
У задоволені решти вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 1 755 (одну тисячу сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 327 (триста двадцять сім) гривень 02 копійки витрат пор сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13.02.2026.

Суддя: Баран О.І.