СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/2942/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Попков Д.О.
секретар судового засідання — Гаркуша О.Л.
за участю представників сторін
позивача - Пекаренін А.А. (в залі суду) - ордер серія АХ №1315283 від 26.12.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН №1480 від 26.10.2018
відповідача - Дяченко В.Ю, (поза межами приміщення суду) - ордер серія АХ№1320542 від 20.01.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХВ№002562 від 23.02.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  (вх.№2828Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 
у справі №922/2942/25 (суддя Буракова А.М., повне рішення складено 15.12.2025)

за позовом ОСОБА_1 , м.Златопіль, Харківська область, 
до ОСОБА_2 , м.Златопіль, Харківська область 
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , згідно якої просила суд: поновити позивачці ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання позовної заяви до господарського суду; позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність, стягнення коштів в рахунок повернення вкладу при розірванні договору простого товариства - задовольнити в повному обсязі; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму внесеного вкладу за договором про спільну діяльність від 07.06.2012 у розмірі 572.010,00 грн в еквіваленті на курс долара США по курсу НБУ на час подання даного позову; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на професійну правову допомогу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
ОСОБА_1 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 по справі №922/2942/25, та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, неправильно визначив правову природу спірних правовідносин та безпідставно визнав заявлений спосіб захисту неналежним. На переконання апелянта, суд не дослідив у повному обсязі фактичні обставини виконання сторонами договору про спільну діяльність, не надав належної оцінки доказам щодо внесення позивачем грошового вкладу та взаємних розрахунків сторін, внаслідок чого дійшов передчасних висновків. Апелянт вважає, що внесений вклад підлягає поверненню після припинення договору, а заявлені вимоги відповідають способу захисту порушеного права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове — про задоволення позову.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Попков Д.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 витребувано матеріали справи №922/2942/25 з Господарського суду Харківської області. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у справі № 922/2942/25 до надходження матеріалів справи.
06.01.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2942/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у справі №922/2942/25. Встановлено строк до 03.02.2026 для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України. Запропоновано учасникам справи в строк до 03.02.2026 надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України. Призначено справу до розгляду на 10.02.2026.
02.02.2026, в строк наданий судом, через підсистему “Електронний суд” до Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1313), в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у справі №922/2942/25 - залишити без змін. Аргументуючи свою правову позицію, відповідач посилається на те, що позивачем не доведено факту внесення грошового вкладу у спільну діяльність, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази передачі коштів чи майна, у зв`язку з чим відсутній сам предмет заявлених вимог. Крім того, відповідач зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає правовій природі договору про спільну діяльність та не може призвести до відновлення порушеного права. Також відповідач вказує на відсутність реального виконання сторонами умов договору, невизначеність порядку внесення вкладів та фактичну відсутність спільної господарської діяльності, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.
В свою чергу позивач, ОСОБА_1 , надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№1579), в якій зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують викладених в апеляційній скарзі аргументів. Позивач посилається на презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про спільну діяльність, вказуючи, що за відсутності судового рішення про визнання його недійсним договір є чинним та підлягає виконанню. Також позивач зазначає, що визначення у договорі розміру та характеру вкладу підтверджує існування відповідних зобов`язальних правовідносин, а відсутність окремих первинних документів не свідчить про невнесення вкладу. Крім того, позивач наголошує на наявності передбаченого договором порядку розподілу спільного майна та вважає, що заявлені вимоги відповідають умовам договору і положенням цивільного законодавства.
В судове засідання 10.02.2026 з`явились представник апелянта, позивача по справі ОСОБА_1 - Пекаренін А.А., який підтримав доводи наведені у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовільнити позовні вимоги. Також в режимі видеоконференції з`явився представник відповідача ОСОБА_2 - Дяченко В.Ю., який в свою чергу проти позиції позивача заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та підтримав свою позицію по справі, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
07.06.2012 між ФОП Снофідова Світлана Володимиріва та ФОП Бондаренко Р.Г. було укладено договір про спільну діяльність (надалі - Договір), який було посвідчено державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., за умовами якого сторони домовилися про організацію спільної діяльності в транспортній сфері для досягнення господарських і комерційних цілей: надання спільних послуг з пасажирських перевезень на території міста Первомайський, Первомайського району та Харківській області, об`єднуючи диспетчерську базу, яка належить сторонам, а саме: телефоні лінії:
0(5748) 3-91-00, яка належить ФОП Бондаренко Р.Г.,
0 НОМЕР_1 , яка належить ФОП Бондаренко Р.Г.,
0 НОМЕР_2 , яка належить ФОП Бондаренко Р.Г.,
0 НОМЕР_3 , яка належить ФОП Бондаренко Р.Г.,
в спільну диспетчерську службу із збереженням цих телефонних номерів.
Іншими умовами Договору сторони визначили наступне:
- сторони зобов`язувалися діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів в такому співвідношенні: 111.780,00 грн, що складає 13.800,00 доларів США, згідно курсу НБУ, якій діяв на час укладання цього Договору, що складає внесок ФОП Снофідової С.В.; телефоні лінії, що вказані в п.1 цього договору, внесок ФОП Бондаренко Р.Г. (п.1.2. Договору);
- строк дії договору становить 10 років з моменту його укладання сторонами (п.1.4. Договору);
- порядок і строки внесення внесків: здійснює всі належні за чинним законодавством платежі за виконання цього договору та договору оренди земельної ділянки, зазначеного в п. 1.1. цього договору, за рівною участю при внесенні цих внесків стороною-2 (ФОП Бондаренко Р.Г.) (п.6.2. Договору);
- внесок Сторони-2 телефонні лінії, а саме: 0(5748) 3-91-00, 0(5748) 3-44-00, 0(5748) 3-43-40, 0(5748) 3-40-40. Доля Сторони-2 складає 50% відсотків від загального прибутку отриманого по виконанню цього Договору (п. 6.3 Договору);
- порядок і строки внесення внесків здійснюється відповідно до п. 7.1.3. цього договору .При цьому суд зазначає, що Договір не містить п. 7.1.3. договору.
- грошові і майнові внески сторін, а також майно створене або набуте сторонами внаслідок спільної діяльності, складає їх спільну власність, яка після закінчення терміну дії цього договору, або його дострокового розірвання в судовому порядку, або за взаємною згодою сторін, буде розділено, згідно внесених грошових часток на його придбання (п. 7.1. Договору);
- після закінчення терміну дії цього договору, або у випадку його дострокового розірвання ФОП Бондаренко Р.Г. зобов`язується безоплатно передати ФОП Снофідової С.В. телефонні лінії: 0 НОМЕР_4 , яка належить ФОП Бондаренко Р.Г., 0 НОМЕР_1 , яка належить ФОП Бондаренко Р.Г.; та одну стаціонарну радіохвильову базу ICOM, одну радіохвильову вишку, чотири мобільних телефони NOKIA з номерами: 095-500-30-66; 050-999-92-24; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 відповідно два стаціонарних телефонного апарата із встановленням номеру (п. 7.2. Договору).
- урахування спільного майна сторін ведеться сторонами в рівному порядку (п.7.3. Договору).
За твердженням позивача, Бондаренко Р.Г. мав здійснити дії з організації всього процесу діяльності для досягнення цілей, передбачених п.1.1 Договору. Також, на Бондаренко Р.Г. було покладено обов`язок надавати їй щомісячні звіти та інформувати її про хід спільної діяльності та досягнутих результатів не пізніше 5-ти днів після закінчення звітного періоду, але він жодного разу не прозвітував.
Зазначене послугувало позивачці - Снофідовій С.В., звернутись 06.09.2021 до Бондаренко Р.Г. з вимогою про надання звіту про хід виконання договору та щодо отриманого прибутку та понесених затрат, проте звіт надано не було.
14.09.2021 позивач звернулася до відповідача з вимогою про дострокове припинення договору про сумісну діяльність у зв`язку із порушенням умов договору та повернення внесених грошових коштів та частини отриманого прибутку, що їй не сплачувався.
На зазначену вимогу відповідач повідомив, що утримання всіх телефонних ліній є економічно недоцільним, у зв`язку з чим частина з них була припинена ним ще у 2014 році. При цьому відповідач не заперечував проти припинення договору, однак відмовився повертати позивачу грошовий вклад, запропонувавши натомість безоплатно передати окреме майно, зокрема телефонну лінію, стаціонарну радіохвильову базу, радіохвильову вишку, два стаціонарні телефонні апарати та два мобільні телефони. Також відповідач відмовився від сплати 50% прибутку, посилаючись на те, що відповідні виплати вже були ним здійснені.
Господарський суд, відмовляючи в позові, мотивував своє рішення тим, що заявлена позивачем вимога про стягнення грошових коштів як повернення вкладу за договором простого товариства не відповідає правовій природі спірних правовідносин, оскільки внесений вклад є складовою спільного майна учасників договору та після його припинення підлягає розподілу між сторонами, а не стягненню як самостійне грошове зобов`язання. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у рахунок повернення вкладу за договором про спільну діяльність у зв`язку з припиненням дії цього договору. Спір виник у зв`язку з розбіжностями сторін щодо факту внесення позивачем відповідного вкладу, наявності між сторонами спільних майнових правовідносин та правових наслідків припинення договору.
З огляду на доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача та матеріали справи, колегії суддів у межах апеляційного перегляду належить перевірити правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, зокрема щодо наявності належних і допустимих доказів внесення позивачем грошового вкладу, здійснення сторонами спільної діяльності та виникнення майнових зобов`язань між ними, а також правильність правової оцінки цих обставин при вирішенні спору.
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів.
У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 1130 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Згідно ч.2 ст.1141 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.
Отже, з наведених норм вбачається, що правові наслідки договору про спільну діяльність пов`язуються з фактичним виконанням сторонами взятих на себе зобов`язань, зокрема внесенням вкладів та здійсненням спільної діяльності. Саме встановлення цих обставин і наявність належних доказів їх підтвердження мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Із наведених процесуальних норм вбачається, що обов`язок доведення обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, зокрема факту внесення грошового вкладу за договором про спільну діяльність та розміру заявлених до стягнення коштів, покладається саме на позивача.
Щодо доведеності факту внесення вкладу позивачем та фактичної реалізації сторонами договору про спільну діяльність.
З матеріалів справи вбачається, що заявлені Снофідовою С.В. позовні вимоги ґрунтуються на твердженні позивача про внесення грошового вкладу за договором про спільну діяльність від 07.06.2012 та необхідність його повернення у зв`язку з припиненням договірних відносин. Водночас відповідно до процесуальних норм саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема факту внесення такого вкладу та його розміру.
Дослідивши подані сторонами докази, колегія суддів встановила, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували фактичне внесення позивачем грошових коштів у межах спільної діяльності. Зокрема, відсутні первинні бухгалтерські документи, платіжні доручення, квитанції, акти приймання-передачі грошових коштів або інші документи, які б свідчили про здійснення відповідної господарської операції. Також у матеріалах справи відсутні відомості про ведення сторонами обліку спільного майна, проведення взаємних розрахунків чи інші економічні наслідки, характерні для фактичного виконання договору простого товариства.
Саме по собі визначення у тексті договору розміру передбачуваного вкладу не підтверджує факту його реального внесення як господарської операції. Для встановлення наявності зобов`язання з повернення коштів необхідним є підтвердження фактичної передачі відповідного майна або грошових коштів, чого позивачем не доведено.
Колегія суддів також бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів здійснення сторонами спільної господарської діяльності, формування спільного майна чи отримання результатів такої діяльності, що узгоджувалися б із твердженням про внесення позивачем грошового вкладу. Відсутність документального та економічного підтвердження виконання сторонами договору свідчить про недоведеність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За встановлених обставин колегія суддів констатує, що позивачем не доведено факту виникнення майнового зобов`язання з повернення заявлених коштів, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів внесення відповідного грошового вкладу. За відсутності такого доказового підтвердження вимога про стягнення коштів сама по собі є необґрунтованою.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заявлені вимоги пов`язані з договором про спільну діяльність від 07.06.2012, укладеним між ФОП Снофідовою Світланою Володимирівною та ФОП Бондаренком Русланом Геннадійовичем, умовами якого передбачалося об`єднання грошового внеску позивача у розмірі 111.780,00 грн (еквівалент 13 800 доларів США на момент укладення договору) та майнового внеску відповідача з метою здійснення спільної діяльності у транспортній сфері.
Разом із тим аналіз змісту зазначеного Договору та матеріалів справи свідчить про відсутність належного нормативного та фактичного врегулювання порядку внесення сторонами відповідних вкладів і реалізації спільної діяльності. Так, пунктом 6.3 Договору визначено порядок і строки внесення внесків, відповідно до якого сторони мають здійснювати належні платежі за виконання договору та договору оренди земельної ділянки, зазначеного в пункті 1.1 Договору. Водночас пункт 1.1 взагалі не містить жодного посилання на договір оренди земельної ділянки, що не дає можливості встановити, які саме правовідносини врегульовуються відповідним положенням.
Крім того, пункт 6.3 Договору передбачає, що порядок і строки внесення внесків визначаються відповідно до пункту 7.1.3 договору, однак текст долученого позивачем до матеріалів справи Договору - такого пункту не містить. За таких умов встановити погоджений сторонами механізм внесення вкладів та виконання відповідних зобов`язань за договором неможливо.
Наведені особливості змісту Договору у поєднанні з відсутністю у матеріалах справи доказів фактичного внесення сторонами вкладів, формування спільного майна або здійснення узгодженої господарської діяльності свідчать про відсутність об`єктивних ознак фактичного виконання сторонами договору про спільну діяльність у порядку, передбаченому договором.
Зазначені обставини враховуються колегією суддів при оцінці заявлених вимог і свідчать про відсутність доказів фактичного виконання сторонами договору та виникнення відповідних майнових зобов`язань.
Також колегія суддів враховує фактичну поведінку сторін після укладення договору про спільну діяльність від 07.06.2012 як обставину, що має значення для оцінки реальності виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що протягом тривалого періоду дії Договору відповідач не надавав позивачу звітів про хід спільної діяльності та її результати, а також відсутні докази здійснення сторонами погоджених дій, спрямованих на реалізацію мети договору - здійснення спільної господарської діяльності у транспортній сфері. Водночас у матеріалах справи не міститься підтверджень участі позивача в організації такої діяльності, ведення обліку спільного майна, погодження господарських операцій чи розподілу результатів діяльності.
Колегія суддів також бере до уваги відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ФОП Снофідова С.В. здійснювала діяльність за видами економічної діяльності 47.81 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, та 63.99 - надання інших інформаційних послуг, тоді як ФОП Бондаренко Р.Г. здійснював діяльність, зокрема, за основним видом 49.32 — надання послуг таксі. Сам по собі факт здійснення сторонами різних видів господарської діяльності не виключає можливості укладення договору про спільну діяльність, однак у сукупності з відсутністю доказів фактичного виконання його умов не підтверджує існування між сторонами реальних спільних господарських відносин.
Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення позивача з вимогами щодо виконання умов договору, подання звітності чи проведення взаємних розрахунків протягом тривалого періоду після його укладення у 2012 році. Із наявних у справі документів вбачається, що відповідні вимоги були заявлені позивачем лише у 2021 році, тобто після значного часу дії договору (після 9 років). Зазначені обставини враховуються колегією суддів у сукупності з іншими доказами при оцінці фактичного виконання сторонами спірних правовідносин.
Щодо обраного способу захисту суд враховує доводи сторін стосовно обраного позивачем способу захисту. Заявлена вимога сформульована як стягнення грошових коштів у рахунок повернення вкладу за договором про спільну діяльність, тоді як правові наслідки припинення такого договору пов`язані з врегулюванням взаємних майнових відносин сторін, а не з виникненням самостійного грошового зобов`язання.
Разом із тим наведене не є визначальним для вирішення спору, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову є недоведеність факту виникнення заявленого майнового зобов`язання.
Оцінивши доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача, матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог, зокрема факту внесення грошового вкладу за договором про спільну діяльність та виникнення відповідного майнового зобов`язання. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів фактичного виконання сторонами умов договору у спосіб, який би підтверджував наявність заявлених позивачем вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлених обставин та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. За таких умов підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Таким чином, Господарський суд Харківської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Снофідової Світлани Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у справі №922/2942/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 13.02.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя Д.О. Попков