ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2026 р. Справа№ 910/9260/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Барсук М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Реуцькій Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Руденко І.С., ордер СА № 1112149 від 27.01.2026;
від відповідача: Яценко О.С., ордер АІ № 2035912 від 27.10.2025,
розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Транс" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9260/25 (суддя - Балац С.В.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС-Київ"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Транс"
про стягнення 750 360,50 грн,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЕТС-Київ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ "Петрол Транс" про стягнення 750 360,50 грн, з яких: 529 000,11 грн заборгованості, 99 232,87 грн пені, 80 189,22 грн 24 % річних та 41 938,30 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2023 між ТОВ "ЕТС-Київ", як постачальником, та ТОВ "Петрол Транс", як покупцем, укладено договір поставки № 156П/2023 (далі - договір), на виконання якого постачальником поставлено покупцю товар, який останнім не був оплачений своєчасно та в повному обсязі.
Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9260/25 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Петрол Транс" на користь ТОВ "ЕТС-Київ" 529 000,08 грн заборгованості, 99 232,87 грн пені, 80 189,22 грн 24 % річних, 41 938,30 грн інфляційних втрат та 11 255,41 грн судового збору. Відмовлено у задоволенні решти вимог (в частині стягнення з відповідача 0,03 грн заборгованості).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що постачальником було поставлено товар покупцю за договором, який не був своєчасно та повністю оплачений, у зв`язку з чим задоволено частково позовні вимоги.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ТОВ "Петрол Транс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 397 000,01 грн заборгованості, а також відповідних штрафних санкцій та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що товар за договором згідно видаткової накладної № РН-0003242 від 20.12.2024 на суму 397 000,01 грн не отримував, накладну не підписував та відтиск печатки на ній не ставив, а також посвідчення (довіреності) на отримання товару не видавав та автомобільний транспорт для транспортування товару зі складу позивача не направляв, у зв`язку з чим відповідач просив витребувати у позивача оригінал видаткової накладної № РН-0003242 від 20.12.2024 на суму 397 000,01 грн та призначити комплексну експертизу (експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України) на вирішення якої поставити питання: чи виконаний підпис у видатковій накладній напроти слів отримав - Гурою Сергієм Володимировичем чи іншою особою; чи нанесено відтиск печатки ТОВ "Петрол Транс" у видатковій накладній печаткою, експериментальні та вільні зразки відтисків якої надано ТОВ "Петрол Транс" на експертизу. Також відповідач просив витребувати у позивача посвідчення (довіреність) на отримання товарів згідно цієї видаткової накладної від імені ТОВ "Петрол Транс" та відомості/докази того, яким саме транспортом 20.12.2024 зі складу ТОВ "ЕТС-Київ" були вивезені товари згідно видаткової накладної (журнал пропуску автомобільного транспорту, перепустка на в`їзд/виїзд автомобільного транспорту тощо), зокрема: марка транспортного засобу та державний номерний знак. Окрім зазначеного скаржник вказував, що дана справа не може бути віднесена до категорії справ незначної складності та вона мала розглядатися у загальному позовному провадженні, однак відповідач ухвали про відкриття провадження у даній справі не отримував та не міг подати відповідні заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., зокрема, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 09.12.2025.
05.11.2025 до апеляційного суду надійшов відзив позивача, в якому представник зазначав, що в ухвалі про відкриття провадження у даній справі встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та на подання відзиву, проте учасник справи своїми процесуальними правами не скористався. Щодо виконання умов договору позивач зазначав, що по факту отримання заявок на поставку товару, які надходили в усній формі, постачальником здійснено постачання товарів покупцю за видатковими накладними. При цьому доставка товару здійснена відповідачем власними силами. Позивачем також зареєстровані податкові накладні та відповідачем здійснена часткова оплата отриманого товару, тож судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо часткового задоволення позову.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкладено розгляд справи на 27.01.2026.
В судовому засіданні, яке відбулось 27.01.2026, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 397 000,01 грн заборгованості, а також відповідних штрафних санкцій, та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні позову. Позивач доводи апеляційної скарги заперечував та вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2023 між ТОВ "ЕТС-Київ", як постачальником, та ТОВ "Петрол Транс", як покупцем, укладено договір поставки № 156П/2023 (далі - договір; а.с. 31-35 том 1), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості та за ціною, зазначеною у видаткових накладних та/або специфікаціях (у разі, якщо сторони визнали необхідним їх укладення) (п. 1.1 договору).
За умовами п.п. 2.1, 2.2 договору поставка товару здійснюється партіями. Під партією розуміється кількість товару, включена в конкретну видаткову накладну. Умови поставки EXW (ІНКОТЕРМС 2010): склад постачальника: Київська обл., Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Сулими, 9, якщо інше не обумовлене у відповідній специфікації на постачання партії товару.
Термін поставки товару: у разі наявності товару на складі постачальника поставка здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту здійснення попередньої оплати або з моменту отримання заявки від покупця (у разі прийняття рішення постачальником про відвантаження товару без попередньої оплати); при відсутності на складі постачальника необхідної партії товару поставка здійснюється протягом 4 тижнів з моменту здійснення попередньої оплати або з моменту отримання заявки від покупця (у разі прийняття рішення постачальником про відвантаження товару без попередньої оплати). Сторони можуть зазначити інші терміни постачання товару у відповідній специфікації (п. 2.3 договору).
Пунктом 2.6 договору визначено, що датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на поставлений товар. Право власності на товар, а разом з ним і ризик його випадкового знищення переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує отримання товару.
Положеннями п.п. 3.1, 3.2 договору передбачено, що загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі даних, що містяться у всіх підписаних сторонами видаткових накладних. Порядок розрахунку за цим договором, якщо інше не зазначено в специфікації: 100 % передоплата; або протягом 14 календарних днів з дати поставки товару.
Відповідно до п. 4.3 договору у разі порушення покупцем терміну оплати товару (або його частини) він сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період нарахування пені, від вартості товару за кожний день прострочення, а також 24 % річних від вартості товару за кожний день прострочення та інфляційні збитки. Нарахування неустойки здійснюється з дати, наступної за датою, коли грошове зобов`язання мало бути виконано, до дати його фактичного виконання.
На виконання умов договору постачальником поставлену покупцю товар на загальну суму 832 700,12 грн згідно видаткових накладних, які підписані та скріплені печатками, а саме (а.с. 40, 41, 43, 44, 45, 47, 49, 51-53 том 1): № РН-0000393 від 19.02.2024 на суму 52 000,03 грн; № РН-0000746 від 03.04.2024 на суму 83 700,00 грн; № РН-0001120 від 13.05.2024 на суму 28 000,01 грн; № РН-0002113 від 27.08.2024 на суму 58 000,03 грн; № РН-0002544 від 09.10.2024 на суму 30 000,00 грн; № РН-0002670 від 22.10.2024 на суму 60 000,00 грн; № РН-0002996 від 21.11.2024 на суму 62 000,02 грн; № РН-0003242 від 20.12.2024 на суму 397 000,01 грн; № РН-0003317 від 27.12.2024 на суму 62 000,02 грн.
Постачальником зареєстровані податкові накладні (а.с. 56-71 том 1): № 32 від 03.04.2024 (квитанція від 25.04.2024); № 130 від 13.05.2024 (квитанція від 27.05.2024); № 322 від 27.08.2024 (квитанція від 11.09.2024); № 118 від 09.10.2024 (квитанція від 18.10.2024); № 277 від 22.10.2024 (квитанція від 12.11.2024); № 253 від 21.11.2024 (квитанція від 12.12.2024); № 257 від 20.12.2024 (квитанція від 15.01.2025); № 332 від 27.12.2024 (квитанція від 15.01.2025).
Згідно виписки з банківського рахунку позивача відповідачем за договором було сплачено 303 700,04 грн (а.с. 72-86 том 1).
Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача наявну заборгованість разом з пенею, 24 % річними та інфляційними втратами нарахованими за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 17.04.2024 до 22.07.2025 (а.с. 89-105 том 1).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що постачальником було поставлено товар покупцю за договором, який не був своєчасно та повністю оплачений, у зв`язку з чим задоволено частково позовні вимоги.
Переглядаючи спір в оскаржуваній частині колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями ч. 1 ст. 664 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
На виконання умов договору постачальником поставлено покупцю товар на загальну суму 832 700,12 грн згідно видаткових накладних, який оплачений покупцем частково на суму 303 700,04 грн, у зв`язку з чим судом першої інстанції задоволено вимоги щодо стягнення з відповідача 529 000,08 грн боргу.
Заперечуючи факт отримання товару за видатковою накладною № РН-0003242 від 20.12.2024 на суму 397 000,01 грн (а.с. 52 том 1) апелянт зазначав про те, що він її не підписував та відтиск печатки на ній не ставив, при цьому вказуючи, що позивачем не доведено отримання відповідачем такого товару за відсутності в матеріалах справи довіреності на його отримання та доказів вивезення товару зі складу постачальника.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що встановивши наявність відбитку печатки на документах та, враховуючи, що юридична особа несе повну відповідальність за законність використання її печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. 
З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за цих обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у цій справі, чи ні).
Правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17, від 18.08.2020 у справі № 927/833/18.
У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
Колегія суддів зазначає, що наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження фактів протиправності використання печатки відповідача чи доказів її втрати, або іншого вибуття її з відання цієї юридичної особи у період складення сторонами спірної видаткової накладної. Так само і не надано доказів звернення до правоохоронних органів, у зв`язку із втратою чи викраденням печатки.
Відтак, беручи до уваги повну відповідальність юридичної особи за законність використання її печатки, а також з огляду на відсутність в матеріалах справи доказового підтвердження факту втрати чи викрадення печатки відповідача, а відтак її використання поза волею цієї юридичної особи, колегія суддів приходить до висновку, що відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції за цим документом.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду даного спору судом першої інстанції відповідачем клопотання про проведення експертизи щодо виявлення ознак підробки документу (спірної видаткової накладної), зокрема, в частині проставлення печатки відповідачем не заявлялось.
Ухвала про відкриття провадження у даній справі від 04.08.2025 (а.с. 120-121 том 1), усупереч твердженням апелянта отримана ним 12.08.2025 (а.с. 123 том 1), проте останній не скористався своїми процесуальними правами та не надав суду першої інстанції відзиву із запереченнями на позов та/або клопотання про витребування доказів та призначення експертизи.
Враховуючи наведене клопотання скаржника подані ним разом з апеляційною скаргою про витребування доказів та про призначення комплексної експертизи не підлягають задоволенню.
За приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем заперечення стосовно отримання товару за спірною видатковою накладною спростовуються встановленими обставинами справи та правовими висновками Верховного Суду. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 99 232,87 грн пені, 80 189,22 грн 24 % річних та 41 938,30 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 17.04.2024 до 22.07.2025 (а.с. 89-105 том 1).
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Поряд з цим, ст. 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У п. 4.3 договору сторони погодили нарахування пені та 24 % річних у разі порушення покупцем терміну оплати товару.
Оскільки відповідач не здійснив оплату отриманого товару у строк, встановлений договором, то судом першої інстанції задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача 99 232,87 грн пені, 80 189,22 грн 24 % річних та 41 938,30 грн інфляційних втрат, що нараховані за загальний період з 17.04.2024 до 22.07.2025. Разом з цим перевіривши розрахунок заявлених позивачем сум нарахованих за спірною видатковою накладною (а.с. 102-103 том 1) колегія суддів вважає їх обґрунтованими, контррозрахунку апелянтом не наведено.
Щодо доводів скаржника про те, що дана справа не може бути віднесена до категорії справ незначної складності та вона мала розглядатися у загальному позовному провадженні. 
Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Частини 2-6 ст. 250 ГПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (ч. 7 ст. 250 ГПК України).
Частиною 5 ст. 252 ГПК України зазначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи, що: (1) ціна позову у цій справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; (2) зазначена справа не належить до категорії справ, розгляд яких не може бути здійснений у порядку спрощеного провадження; (3) до місцевого господарського суду не надходили клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, тож у суду першої інстанції були достатні підстави для розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження.
З зазначених підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, тож апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол Транс" на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9260/25 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9260/25 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/9260/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 17.02.2026.

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко