ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року м. Дніпро Справа № 908/1927/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження 
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Фізичної особи-підприємця Кузьменко Юлії Сергіївни 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.06.2025р.
(суддя  Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 04.09.2025р.) 
у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”, м. Київ
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кузьменко Юлії Сергіївни, м. Запоріжжя
про стягнення 159 991 грн 27 коп.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кузьменко Юлії Сергіївни 134 846 грн 94 коп. основного боргу, 9 605 грн 53 коп. пені, 975 грн 33 коп. 3 % річних, 1 078 грн 78 коп. інфляційних втрат, 13 484 грн 69 коп. штрафу.
Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості спожитої електроенергії у визначений договором строк, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. 

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.09.2025р. у справі № 908/1927/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кузьменко Юлії Сергіївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” 134 846 грн 94 коп. основного боргу, 975 грн 33 коп. 3 % річних, 1 078 грн 78 коп. інфляційних втрат, 2 590 грн 99 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, через систему "Електронний суд", Фізична особа-підприємець Кузьменко Юлія Сергіївна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 01.09.2025р. у справі № 908/1927/25 та прийняти нове рішення, яким і позові відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме положення п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 р. «Деякі питання оплати житлово комунальних послуг в період воєнного стану», яка на думку скаржника, є підставою для звільнення його від сплати штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат.
Зазначає, що, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовної вимоги про стягнення 9 605 грн 53 коп. пені, врахував правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22, за якою суд зазначає що підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №413) – це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до
Закону України “Про ринок електричної енергії” (пункт 8.13.34 постанови).
Відмовляючи у задоволені штрафної санкції у виді пені, суд першої інстанції водночас задовольнив вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суд не звернув увагу, що Верховним Судом у цій справі не було зроблено висновків щодо зазначених нарахувань виключно через те, що «предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою Компанії є рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №911/1359/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені (17 933 524,59 грн).
Крім того стерджує, що у матеріалах справи відсутній рахунок, за яким Відповідач мав би оплатити спожиту та не наведено розрахунку вартості спожитого місячного обсягу електричної енергії електроенергію у грудні 2024 року.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її такою, що не підлягає задоволенню, просить в задоволенні апеляційної скарги Відповідача відмовити, а рішення Господарського суду Запорізької області від 01.09.2025 у справі №908/1927/25 залишити без змін.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Чус О.В., Іванов О.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/1927/25. 
Матеріали справи № 908/1927/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузьменко Юлії Сергіївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.06.2025р. у справі № 908/1927/25 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 633,60 грн.. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Апеляційна скарга є такою, що відповідає вимогам статті 258 ГПК, а надані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч.1 ст.270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч.10 ст.270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2025 відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

13.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” (далі-Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Кузьменко Юлією Сергіївною (далі-Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 60АР200-1034-23 (далі-Договір).
Відповідно до п. 2.1 Договору за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Інформація про об`єкти Споживача, постачання електричної енергії на потреби яких здійснюється на умовах цього Договору, та точки комерційного обліку, в яких відбувається зміна власника електричної енергії, наведена в заяві-приєднання, яка є Додатком 1 до цього Договору.
Згідно з п. 5.1 Договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до способу визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору. 
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.4 Договору).
Відповідно до п. 5.6 Договору, порядок оплати за електричну енергію встановлюється згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору. Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку. При цьому, Споживач не обмежується у праві здійснювати попередню оплату, оплату авансових та/або планових платежів за цим Договором без отримання рахунку Постачальника. З даними щодо складових ціни на електричну енергію, необхідними для визначення величин авансових та/або планових платежів, Споживач може ознайомитися на веб-сайті Постачальника. Не отримання Споживачем рахунку Постачальника не звільняє Споживача від виконання зобов`язань з оплати електричної енергії згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією. 
Згідно з п. 5.8 Договору, обсяг проданої споживачу електроенергії визначається ОСР та підтверджується шляхом підписання Сторонами до 12 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/акта приймання-передачі електричної енергії.
Відповідно до п. 6.2 Договору Споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.
У Заяві-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу (Додаток № 1 до Договору) вказані, зокрема, персоніфіковані дані Споживача, оператор системи розподілу, з яким Споживач уклав договір з розподілу електричної енергії - ПАТ “Запоріжжяобленерго”, ЕІС-код 62X6844270190804. У Додатку 1 до Заяви зазначено адресу об`єкта споживача: с. Нижня Хортиця, вул. Комарова, 25, ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача: 62Z1845285390837.
Додатком № 2 до Договору є підписана сторонами Комерційна пропозиція вільна вартість – № 7Б (далі – Комерційна пропозиція). 
В подальшому до Договору/Додатків до Договору сторонами вносились зміни, шляхом підписання Додаткових угод. 
Так, зокрема, 06.206.2024 сторонами було підписано Додаткову угоду № b24-3/60АР200-1034-23 до Договору, згідно з якою Додаток № 2 до Договору викладено в новій редакції.
Відповідно до Комерційної пропозиції в редакції Додаткової угоди № b24-3/60АР200-1034-23 від 05.06. 2024 визначено, зокрема, такі умови:
Термін дії цієї комерційної пропозиції: початок – 01.07.2024, кінець – 31.12.2024; Спосіб оплати: Споживач здійснює оплату за фактичний обсяг спожитої електроенергії в розмірі 100%, на підставі рахунку Постачальника на оплату або самостійно розрахованої, на рахунок з спеціальним режимом використання Постачальника до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Підписуючи дану комерційну пропозицію, Споживач надає право Постачальника зараховувати грошові кошти отримані від Споживача в першу чергу на компенсацію вартості послуг та/або розподілу електроенергії незалежно від призначення платежу вказаного у платіжному дорученні;
Розмір пені та/або штрафу: У разі несвоєчасної оплати обумовлених даним Додатком платежів, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування за весь час прострочення: - пені у розмірі 0,5% за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; - 3% річних від простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції;
Термін надання рахунку за спожиту електричну енергії та строк його оплати: Після закінчення розрахункового місяця Постачальник надає Споживачу рахунок на оплату вартості спожитої електроенергії у розрахунковому періоді. Рахунок надається Споживачу на електронну пошту, вказану в реквізитах договору, в особовому кабінеті, безпосередньо у відповідних структурних підрозділах Постачальника. Споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів після отримання рахунку, безготівковими грошовими коштами на рахунок Постачальника, але не пізніше ніж до 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим;
Термін дії договору про постачання електричної енергії:   Договір про постачання електричної енергії Споживачу набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є Додатком 1 до цього Договору, підписання комерційної пропозиції, яка є Додатком № 2 до Договору та сплаченого рахунку Постачальника. Договір на умовах цієї комерційної пропозиції укладається на строк до 31.12.2024, а в частині проведення розрахунків договір діє до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, і так щоразу. 
На виконання умов Договору, позивач передав у власність Споживача в грудні 2024 року 14 853 кВт*год. електроенергії на загальну суму 134 846 грн 94 коп. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що у грудні 2024 року відповідачем було спожито електричну енергію в обсязі 14853 Квт*год (ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z1845285390837), що підтверджується інформацією щодо споживання електроенергії ФОП Кузьменко Ю.С. наданою ПАТ “Запоріжжяобленерго” (додаток до листа № 007-66/887 від 20.02.2025).
В матеріалах справи наявна копія складеного ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” Акту № ТГЗ84197330 приймання-передачі електроенергії від 31.12.2024 до договору на постачання електричної енергії № 60АР200-1034-23 від 13.03.2023, згідно з яким у грудні 2024 року передано/спожито електроенергію обсягом 14853 Квт*год на суму 134846,94 грн з ПДВ.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості спожитої електроенергії у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. 
За результатами розгляду позову місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення, яке мотивовано тим, що відповідач належно не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, не здійснив у повному обсязі оплату отриманої електричної енергії; отже, фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання відповідача щодо оплати спожитої електричної енергії залишилися не виконаними; відповідач не надав належних та допустимих доказів оплати заборгованості за спожиту електричну енергію на користь позивача в повному обсязі; позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 134 846 грн 94 коп. основного боргу по договору № 60АР200-1034-23 від 13.03.2023 є обґрунтованими та доведеними.
Оскільки заборгованість за договором боржником не сплачено, тому нарахування позивачем сум інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та 3 % річних суд визнав правомірним.
Враховуючи, що в Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан, який на теперішній час не скасовано, суд дійшов висновку про часткову відмову у задоволенні позову у даній справі в частині вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 605 грн 53 коп., нарахованої за період прострочення з 13.01.2025 по 10.04.2025 включно та 10 % штрафу в розмірі 13 484 грн 69 коп., на підставі підпункту 15 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (в редакції Постанови НКРЕКП від 28.06.2024 № 1231).

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.
Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні права та обов`язки. 
Господарським судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою -  договір поставки електроенергії. 
Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 Цивільного кодексу України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 Цивільного кодексу України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 Цивільного кодексу України, розділом V Господарського кодексу України, загальні положення про поставку - параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України та параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України, загальні положення про послуги визначені главою 63 Цивільного кодексу України.
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов усного договору а відтак договір є укладеним. 
У статті ст. 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України “Про ринок електричної енергії”, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
За змістом ч. 7 ст. 56 Закону України “Про ринок електричної енергії”, умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57, п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України “Про ринок електричної енергії”, електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до приписів ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оплату отриманої електричної енергії не здійснив, доказів оплати заборгованості, як суду першої та аппеляційної інстанцій, за спожиту електричну енергію на користь позивача в повному обсязі не надав. 
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 134 846 грн 94 коп. основного боргу по договору № 60АР200-1034-23 від 13.03.2023 задоволені обґрунтовано .
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 975 грн 33 коп. 3 % річних, 1 078 грн 78 коп. інфляційних втрат, 9 605 грн 53 коп. пені, 13 484 грн 69 коп. штрафу.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, дія положень статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на усі грошові правовідносини, якими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки заборгованість за договором боржником не сплачено, тому нарахування позивачем сум інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та 3 % річних є правомірним. Встановлена місцевим судом правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних скаржником не спростована.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного:
- відповідно до пункту п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 р. «Деякі питання оплати житлово комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирноготбудинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).
Тобто, зазначеною нормою було встановлено заборону на нарахування неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг спожитих населенням як побутовими споживачами.
Відповідно до п.62 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).
Відповідно до п.47 частини першої статті 1 цього ж Закону непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.
Як вбачається з Договору про постачання електричної енергії №60АР200-1034-23 від 13.03.2023 року, його було укладено для забезпечення ведення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця на умовах комерційної пропозиції, яку обрала фізична особа-підприємець і електроенергія постачалась до нежитлового приміщення ФОП (додаток 1 до заяви приєднання). Тобто, даний договір не є договором про надання житлово-комунальних послуг населенню за тарифами встановленими органами виконавчої влади.
Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовної вимоги про стягнення пені в звязку з підпунктом 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, де Реглятор вказав учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії”.
Тобто, суд відмовив у стягнення пені в зв`язку з нормою, наведеною в постанові НКРЕКП, а не тому, що це була житло-комунальна послуга.
- Відповідно до п. 5.6. Договору, порядок оплати за електричну енергію встановлюється згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до Договору.
Згідно Комерційної пропозиції в редакції відповідно до Додаткової угоди від 05.06.2024 року №b24-3/60AP200-1034-23 Споживач здійснює оплату за фактичний обсяг спожитої електроенергії, в розмірі 100% на підставі рахунку Постачальника на оплату, або самостійно розрахованої, на рахунок з спеціальним режимом використання Постальника до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.
Даний строк оплати кореспондується з п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії де зазначено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.
Тобто, Правилами передбачено, що договором може бути встановлено інший термін оплати – ще до 20 числа, але в будь якому випадку не пізніше 20 числа наступного місяця за розрахунковим. І правила також, жодним чином не містять прив`язки терміну оплати до факту підписання чи не підписання актів реалізації.
Відповідачем не було сплачено послуги за постачання електричної енергії, ані на підставі самостійно розрахованої суми, ані не на підставі даних Позивача, ані не на виконання Правил.
Відповідно до п. 3.12 Договору у разі виникнення спірних питань між Споживачем та Оператором комерційного обліку щодо повноти/достовірності показів розрахункових засобів обліку, Постачальник може надавати Споживачу консультації та іншу допомогу щодо врегулювання спірних питань. Але в будь-якому випадку інформація Постачальника послуг комерційного обліку (Оператора комерційного обліку) є пріоритетною для здійснення комерційних розрахунків за цим Договором. Наявність заперечень з боку Споживача або спорів щодо показів засобів обліку не є підставою для затримки та/або неповної оплати коштів згідно виставлених постачальником рахунків.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України “Про ринок електричної енергії” оператор
системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Тобто, Оператор системи розподілу - юридична особа, яка відповідає за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії.
Статтею 46 Закону України “Про ринок електричної енергії” визначені функції, права та обов`язки оператора системи розподілу.
Відповідно до п. 8 вищезазначеної статті, ОСР забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Підпунктом 72 пункту 1.2.1 Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 311 визначено, що точка комерційного обліку - точка на комерційній межі або умовна точка, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, що використовуються для розрахунків на ринку електричної енергії. Кожна точка комерційного обліку має бути пов`язана лише з одним відповідальним за баланс учасником ринку.
Тобто, постачальник електричної енергії не може і не повинен володіти інформацією з показників лічильника електричної енергії для визначення її вартості, її вартість визначається на підставі даних Оператора систем розподілу і в матеріалах справи такі дані містяться - лист ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 20.02.2025 №007-66/887 з додатком в якому зазначається, що Відповідач спожив в грудні 2024 року 14853 кВт. електричної енергії
Пунктом 4.3. ПРРЕЕ встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.
Відповідно до пункту 3. 5. Публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, визначений обсяг розподіленої (спожитої) електричної енергії за підсумками розрахункового місяця передається Адміністратору комерційного обліку у встановленому Кодексом комерційного обліку порядку для включення в місячний баланс електричної енергії ОЕС України і є підставою для його використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі для взаєморозрахунків між Споживачем та його постачальником. За наявності розбіжностей у частині визначення обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії вони підлягають урегулюванню відповідно до Кодексу комерційного обліку або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії встановлюється відповідно до даних Оператора системи розподілу.
Станом на сьогодні наявний, визначений у встановленому законодавством порядку, обсяг електричної енергії, який не сплачений Відповідачем та не оскаржений в установленому порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 01.06.2025р. у справі №908/1927/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя  О.Г. Іванов