КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року м. Київ №320/8118/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Іноземної юридичної особи BUSONLINE.GE LLC до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась Іноземна юридична особа BUSONLINE.GE LLC з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:
- визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.03.2023 №345913, 345914.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів винесені відповідачем із істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з`ясування всіх обставин справи, без дотримання встановленої законом процедури проведення рейдової перевірки та розгляду справи, а також за відсутності належних і допустимих доказів вчинення позивачем будь-яких порушень законодавства про автомобільний транспорт. Зокрема, проведена перевірка не відповідала вимогам законодавства, оскільки складений за її результатами акт не містить обов`язкових реквізитів, передбачених Порядком № 1567, не дає можливості ідентифікувати його із відповідними постановами, не містить повної інформації щодо перевірених документів, а також не підписаний водієм та не містить відмітки про відмову від підпису. Таким чином, такий акт не може вважатися належним доказом вчинення порушення. Крім того, відповідачем грубо порушено процедуру розгляду справи про правопорушення, оскільки позивача не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати право на захист, надати пояснення та докази. Розгляд справи та винесення постанов відбулися фактично одночасно зі складанням акта перевірки, у надзвичайно стислий проміжок часу, що свідчить про формальний характер такого розгляду та відсутність реального дослідження обставин. Також відповідач не довів наявність у діях позивача складу правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Обставини, зазначені в акті перевірки, не відповідають дійсності та спростовуються наявними у позивача документами. Зокрема, перевезення здійснювалось відповідно до наявних дозволів, перевізник не здійснював внутрішніх перевезень між населеними пунктами України, а водій мав належні документи, що підтверджують відсутність обов`язку використання тахокарт у відповідний період. Окрім цього, позивач був змушений сплатити штрафи під примусом, з метою уникнення зриву міжнародного рейсу та порушення прав пасажирів, що свідчить про непропорційність втручання відповідача та порушення принципу справедливого балансу між інтересами держави і правами суб`єкта господарювання. З урахуванням наведеного, на думку позивача, оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням принципів законності, обґрунтованості, пропорційності та змагальності сторін, а також із порушенням права позивача на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідач у відзиві стверджує про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Зокрема, відповідач зазначає, що рейдова перевірка транспортного засобу позивача була проведена уповноваженими посадовими особами відповідно до вимог Порядку № 1567 та Порядку № 422, на підставі належного направлення, із дотриманням встановленої процедури. За результатами перевірки було встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: відсутність належного дозволу України на здійснення міжнародного перевезення; відсутність у водія необхідних документів, передбачених законодавством; порушення вимог щодо використання тахографа та відсутність щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водія (тахокарт). Відповідач наголошує, що обов`язок мати всі необхідні документи покладається на перевізника та водія саме на момент здійснення перевірки, а їх відсутність є самостійною підставою для застосування відповідальності. Крім того, відповідач зазначає, що кожен випадок відсутності тахокарти за окремий день є окремим правопорушенням, що відповідно обґрунтовує винесення декількох постанов про застосування штрафів.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач, іноземна юридична особа BUSONLINE.GE LLC, здійснює міжнародні перевезення пасажирів, зокрема за маршрутом Київ-Єреван.
02 березня 2023 року посадовими особами відповідача проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача під час здійснення міжнародного перевезення пасажирів.
За результатами перевірки складено акт, у якому зафіксовано порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема щодо: відсутності необхідних дозвільних документів; недотримання вимог щодо перевезень; відсутності тахокарт, що підтверджують режим праці та відпочинку водія.
На підставі зазначеного акту відповідачем 02.03.2023 прийнято 30 постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів, зокрема, №345913 за порушення вимог ст.57 Закону України «Про автомобільний транспорт» (накладено штраф у розмірі 17 000 грн) та №345914 за здійснення міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» (накладено штраф у розмірі 34 000 грн). 
Позивач, не погоджуючись із зазначеними постановами, звернувся до суду з цим позовом, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Надаючи правову оцінку оскаржуваним постановам Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (частина дванадцята статті 6 Закону № 2344-III).
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (частина чотирнадцята статті 6 Закону № 2344-III).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (частина сімнадцята статті 6 Закону № 2344-III).
Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Приписами статті 48 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком № 1567.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних
перевізників (далі - транспортні засоби), шо здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
При цьому, згідно з статтею І Закону України ’’Про автомобільний транспорт” від 05.04.2001 № 2344-111 (далі - Закон № 2344-1II). автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання вимог статей 53, 56,57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
оснащення таксі справним таксометром;
відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
У свою чергу, абзацом 7 статтею 34 Закону № 2344-111 визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Пунктом 20 Порядку № 1567 зазначено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Наголошуємо, що згідно з положеннями статті 34 Закону № 2344-ІП, автомобільний перевізник повинен, зокрема:
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до статті 53 Закону № 2344-111, при виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти України повинні мати:
дозвіл України;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Судом встановлено, що під час перевірки було виявлено, що у водія відсутній дозвіл України з відправленням о 22:40 з АВ «Київ» пр-т Науки, .
Також, суд звертає увагу на те, що порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, да
нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 3.5. Інструкції № 385 перевізники:
- забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);
- зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
- аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. Згідно пункту 3.6. Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
- правильності роботи тахографа та відповідності його гину згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); - наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ. внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;
- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 11 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІП.
Управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Саме відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону № 2344-111, на момент проведення рейдової перевірки, знайшла своє відображення в акті від 14.03.2023 № 347850.
Суд наголошує на тому, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення.
Згідно із частиною восьмою статті 53 Закону № 2344-ІІІ, водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
З 20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Отже, водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахокарт.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.05.2019 у справі №816/124/17. 
Відтак, вбзац 11 частини першої статті 60 Закону № 2344-Ш передбачає відповідальність за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто відповідальність передбачена за відсутність щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку (тахокарт), які використовуються у разі обладнання транспортного засобу аналоговим тахографом.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені матеріали справи, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.
Згідно зі статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», під час здійснення міжнародних перевезень перевізники та водії зобов`язані мати при собі визначений перелік документів, у тому числі дозвільні документи та документи, що підтверджують режим праці та відпочинку водія.
Відповідно до абзацу 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», управління транспортним засобом без щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водія тягне за собою застосування адміністративно-господарського штрафу.
Згідно з положеннями Порядку № 1567, під час рейдової перевірки перевіряється наявність документів, на підставі яких здійснюється перевезення, а також дотримання вимог щодо режиму праці та відпочинку водіїв.
Судом встановлено, що під час проведення перевірки водієм транспортного засобу не було надано належних документів, передбачених законодавством, зокрема тахокарт за відповідний період.
Доводи позивача щодо наявності бланку підтвердження діяльності не спростовують обов`язку надання тахокарт за попередні 28 днів, встановленого міжнародними та національними нормативно-правовими актами.
Крім того, суд погоджується з позицією відповідача про те, що відсутність тахокарт за кожен окремий день є самостійним правопорушенням, що узгоджується з практикою Верховного Суду.
Щодо доводів позивача про порушення процедури розгляду справи, суд зазначає, що у випадку виявлення порушення іноземним перевізником Порядок № 1567 допускає винесення постанови за результатами перевірки без окремого виклику особи, з подальшим інформуванням відповідних органів.
Інші доводи позивача зводяться до переоцінки встановлених обставин та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача, який у даному випадку надав достатні та належні докази правомірності прийнятих постанов.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови прийняті відповідачем правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
З урахуванням наведеного, зважаючи на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачами, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.