ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6741/25
06 квітня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 16.07.2025 № 197/нст солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , водія-електрика 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 14 липня 2025 року №91-PC в запас за підпунктом «г» абзацом четвертим пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці), вважається таким, що з 16 липня 2025 року справи та посаду здав і виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Однак, на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, всупереч п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України повного розрахунку він не отримав. 
Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 02.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 02.02.2026 залучено до участі у справі №500/6741/25 другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 .
Відповідач Військова частина НОМЕР_2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 16.02.2026. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.
При виключенні зі списків особового складу з військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 було виплачено усі належні суми грошового забезпечення, зокрема: нараховано та виплачено на картковий рахунок належні при звільненні суми остаточного розрахунку при звільненні по 16.07.2025 включно у повному обсязі.
Окрім того, Позивачу - солдату ОСОБА_1 16.07.2025, тобто у день звільнення з військової частини НОМЕР_1 , нарочно було видано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2025 за №197/нст (надалі - Наказ №197/нст) із зазначенням окремо підстави для кожної фінансової виплати як частини недоотриманого грошового забезпечення. Позивач визнає отримання витягу з наказу №197/ нст та у якості підтвердження його отримання долучив його як один з письмових доказів до свого адміністративного позову.
Отже, Позивач отримавши нарочно витяг з наказу №197/нст був письмово повідомлений з належними йому при звільненні з військової служби фінансовими виплатами частини його недоотриманого грошового забезпечення по день звільнення з військової служби, тобто по 16.07.2025 включно.
З наведеного вбачається, що Позивач оскаржує бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рік, а звернувся з позовом до суду 26.11.2025, як свідчить реєстраційні відомості адміністративного позову у підсистемі у ЄСІТС (позов зареєстровано у підсистемі «Електронний суд» 26.11.2025).
Таким чином, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом через більш як 4 місяці після звільнення, чим пропустив строки звернення до суду, що стосуються нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рік, а відтак підстави у Відповідача для нарахування та виплати Позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рік - відсутні. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач в обґрунтування своєї позовної вимоги щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за 19 діб за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік, посилається на порушення Відповідачем вимог пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Проте, Відповідач наполягає, що позовна вимога щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за 19 діб за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік суперечить правовим нормам нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини.
По-перше, правовими нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України «Про відпустки», учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, а не як стверджує Позивач у своєму позові - 19 діб на рік.
По-друге, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з вимогами статті 1 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється, а отже у Позивача було відсутнє право на використання додаткової відпустки як учасник бойових дій, а тому підстави для виплати компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій також відсутні.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз на рік за однією з підстав, які щороку визначаються в окремому дорученні Міністра оборони України, внаслідок події, яка настала у поточному або попередньому році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано в рік настання події.
Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2025 рік здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за наявності у військовослужбовця підстави, визначеної в окремому дорученні Міністра оборони України за 2025 рік.
Проте, Позивач за час проходження військової служби до дня звільнення, тобто до 16.07.2025, не подавав до Відповідача рапорту із зазначенням правових підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбачених окремим дорученням Міністра оборони України за 2025 рік та Позивачем не підтверджено подання такого рапорту до Відповідача за час проходження військової служби до дня звільнення, тобто до 16.07.2025, а відтак - зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату Позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік є безпідставними.
Зі змісту адміністративного позову Позивача вбачається та ним підтверджується, що Позивач, перебуваючи у правовому статусі військовослужбовця, не звертався з рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з народженням дитини під час проходження військової служби, а звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з народженням дитини 24.09.2025, тобто через два місяці після звільнення з військової служби та після втрати правового статусу військовослужбовця, тому рішення командуванням військової частини НОМЕР_2 про нарахування та виплату Позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань під час проходження Позивачем військової служби не приймалося, оскільки правові підстави для нарахування та виплати Позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань через два місяці після звільнення з військової служби у командування військової частини НОМЕР_2 - відсутні.
Окрім того, абсурдною є позовна вимога Позивача про виплату відразу двох матеріальних допомог, а саме: одноразової матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомоги в зв`язку з народженням дитини в розмірі місячного грошового забезпечення, за 2025 рік, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 закріплено право військовослужбовців на отримання один раз на рік матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомоги для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. При цьому така допомога:
• надається військовослужбовцям;
• виплачується за рішенням командира;
• має заявний характер;
• здійснюється в межах бюджетного фінансування.
Таким чином, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою щомісячною складовою грошового забезпечення, а має разовий характер та надається за рішенням командира військової частини в межах бюджетного фінансування.
Підсумовуючи вищевикладене, в діях Відповідача немає протиправності дій, а, навпаки, всі дії відповідають вимогами чинної редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанови №704 та Порядку №260.
З огляду на вищевикладене, підстави для визнання бездіяльності Відповідача протиправною та для зобов`язання Відповідача вчинити певні дії відсутні.
На підставі викладеного, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
24.02.2026 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Справа розглянута з урахування періоду перебування головуючої судді у основній щорічній плановій відпустці.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 16.07.2025 № 197/нст солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , водія-електрика 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 14 липня 2025 року №91-PC в запас за підпунктом «г» абзацом четвертим пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці), вважається таким, що з 16 липня 2025 року справи та посаду здав і виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Однак, на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, всупереч п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України повного розрахунку він не отримав. А саме, йому не було нараховано та виплачено:
• одноразову матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомогу, в зв`зку з народженням дитини, в розмірі місячного грошового забезпечення, за 2025 рік, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
• грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рок за 19 діб.
Позивач звертався із відповідними заявами 22 та 24 вересня 2025 року до командира військової частини НОМЕР_2 про здійснення нарахування та виплати передбачених йому усіх грошових забезпечень.
А також звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання підтвердження невиплачених коштів, та отримання грошового атестату, для підтвердження, що відповідач не провів повного розрахунку з ОСОБА_1 .
На сьогоднішній день позивач так і не отримав жодної відповіді.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача в частині не нарахування та невиплаті грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та з метою відновлення порушених прав позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктом 2, 4 статті 9 вищевказаного Закону визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008). Цим положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
У відповідності до пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96- ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Тому з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рок за 19 діб; одноразову матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомогу, у звя`зку з народженням дитини, в розмірі місячного грошового забезпечення, за 2025 рік, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, тому в силу приписів ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рок за 19 діб; одноразову матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомогу, в зв`язку з народженням дитини, в розмірі місячного грошового забезпечення, за 2025 рік, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2025 рок за 19 діб; одноразову матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомогу, в зв`язку з народженням дитини, в розмірі місячного грошового забезпечення, за 2025 рік, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ). 
- Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.