ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/16769/25
Провадження № 22-ц/820/387/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 
секретар судового засідання Демчук В. М.,
з участю: представника відповідача Грабовської В. В.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року (суддя Павловська А. А., повне судове рішення складено 25 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді електромеханіка дільниці 1 групи бригади з обслуговування пристроїв електричної централізації станція Хмельницький - Богданівці виробничої дільниці СЦБ. 03 травня 2024 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, наказ № 14/ОС від 24 квітня 2024 року. Повний розрахунок підприємство здійснило 13 березня 2025 року. Відповідно до статті 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Внаслідок тривалої невиплати відповідачем належних йому грошових коштів завдано моральну шкоду, оскільки порушено звичний спосіб життя, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя і членів сім`ї. 
Тому позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 123000 грн та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 123000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, 2000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. 
АТ «Українська залізниця», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд першої інстанції не врахував те, що під час дії воєнного стану діють обмеження та особливості організації трудових відносин. У зв`язку з економічною ситуацією в державі з метою стабілізації фінансового економічного становища, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати у відповідача виникла необхідність запровадження окремих обмежувальних заходів тимчасово на період дії воєнного стану. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було призупинено здійснення працівникам додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, що відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». В подальшому 24 жовтня 2022 року було ухвалено рішення про часткове відновлення виплат працівникам, передбачених колективними договорами. Підприємство не відмовляло позивачу у виплаті матеріальної допомоги, тому відсутні порушення трудових прав позивача. Суд не застосував наслідки пропущення ОСОБА_1 строку для звернення до суду з позовом.
У відзиві представник позивача Марцонь В. С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
У засідання апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Позивач і його представник її не визнали. 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що відповідно до наказу (розпорядження) начальника Хмельницької дистанції сигналізації та зв`язку регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» № 14/ОС від 24 квітня 2024 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 03 травня 2024 року звільнено з посади електромеханіка дільниці І групи бригади з обслуговування пристроїв електричної централізації станція Хмельницький - Богданівці виробничої дільниці СЦБ за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України). 
При звільненні з позивачем не в повному обсязі був проведений розрахунок.
13 березня 2025 року відповідач виплатив  ОСОБА_1 матеріальну допомогу в сумі 164752,28 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 . 
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Статтею 13 КЗпП України та статтею 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.
Відповідно до частини 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. 
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Установлено, що рішенням Правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, призупинено виплату працівникам інших додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно із рішеннями правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.
В подальшому рішенням Правління АТ «Українська залізниця» з жовтня 2022 року відновлено виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, які були призупинені. 
Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про затримку розрахунку з позивачем при звільненні по вині відповідача і наявність підстав для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку в сумі 123000 грн у межах заявлених вимог згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові. 
На підставі статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначив з урахуванням характеру заподіяння шкоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. 
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам у справі.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про пропущення строку звернення з позовом до суду. 
На підставі частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Матеріальна допомога була виплачена позивачу 13 березня 2025 року і протягом тримісячного строку з цієї дати він звернувся з позовом до суду. 
Питання про судові витрати суд вирішив відповідно до частини 1 і 2 статті 141 ЦПК України.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 50000 грн.
На підтвердження понесених витрат надав додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги від 02 січня 2026 року, ордер серії ВХ № 1040176 від 02 січня 2026 року та опис наданих юридичних послуг та правової (правничої) допомоги адвоката у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення невиплачених при звільненні сум за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» в Хмельницькому апеляційному суді.
Відповідно до пункту 4 додаткової угоди до договору про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги від 02 січня 2026 року сторони домовились, що вартість послуг за цим договором складає 50000 грн, які сплачуються до вирішення справи по суті. 
За змістом опису наданих юридичних послуг та правової (правничої) допомоги адвоката адвокатом були надані такі послуги: підготовка до розгляду справи, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів – 10 годин – 10000 грн; аналіз судової практики, надання юридичних консультацій – 10 годин – 10000 грн; виготовлення копій документів, складання, оформлення, надсилання відзиву – 10 годин – 10000 грн; складання інших процесуальних документів, пояснень, заперечень, витребування доказів, ознайомлення з доказами – 10 годин – 10000 грн; представництво інтересів позивача в суді, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференція – 10 годин – 10000 грн. Всього 50000 грн.
Частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У засіданні апеляційного суду представник відповідача просив зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які є завищеними. 
З урахуванням вказаного клопотання, складності справи, обґрунтованості витрат, критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру колегія суддів вважає, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді підлягають стягненню з відповідача частково розмірі 10000 грн.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження вулиця Єжи Гедройця, 5, місто Київ, ІК ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн (десять тисяч грн). 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта