Єдиний унікальний номер судової справи 462/2744/26
Номер провадження 1-кп/462/400/26

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026142390000055 від 10.03.2026 року про обвинувачення:

ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ),       ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Ісаїв, Турківського р-ну, Львівської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 07.03.2025 року Залізничним районним судом м. Львова за ст. 126-1 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік 6 місяці, 

у вчиненні кримінального проступку проти правосуддя, передбаченого ч. 3 ст. 389 Кримінального кодексу України (далі – КК України),

встановив:

І. Рух справи в суді
27.03.2026 року (вх. № 8131) з Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026142390000055 від 10.03.2026 року відносно  ОСОБА_2  за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання копії матеріалів дізнання кримінального проступку, розписки про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, письмова заява  ОСОБА_2 від 26.03.2026 року щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні та оптичний носій.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – ОСОБА_1 .

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

2.1. Щодо обставин кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 389 КК України
ОСОБА_2 , будучи засудженим згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2025 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, ухилився від відбування вказаного покарання.
Так, 08.07.2025 року до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області надійшов вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2025 року (справа № 462/9254/24) разом із розпорядженням про його виконання відносно ОСОБА_2 .
05.11.2025 року органом пробації роз`яснено ОСОБА_2 порядок та умови перебування на обліку під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду згідно ст. 49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі – КВК України), а також попереджено про наслідки невиконання обов`язків, покладених судом та систематичного скоєння адміністративних правопорушень, про що відібрана підписка та інші документи, передбачені наказом № 272/5 від 29.01.2019 року «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі».
Окрім цього, 05.11.2025 року представником пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію та призначено день явки: перший понеділок кожного місяця, а також відповідно до ст. 49-3 КВК України застосовано застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, з якими ОСОБА_2 ознайомлений під особистий підпис.
Проте, ОСОБА_2 01.12.2025 року, 05.01.2026 року, 02.02.2026 року, протягом робочого часу Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 71, з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, тричі, без поважних причин не з`явився на реєстрацію до органу пробації, у зв`язку з чим представником пробації 06.02.2026 року повторно винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України.
Однак, ОСОБА_2 маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, повторно без поважних причин не з`явився на реєстрацію до органу пробації, 02.03.2026 року, протягом робочого часу Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 71, з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., хоча був належним чином ознайомлений з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, у зв`язку з чим представником пробації скеровано подання про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України на адресу ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, оскільки ОСОБА_2 , систематично, більше трьох разів без поважних причин не виконав обов`язок, покладений на нього вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2025 року.

2.2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення
Таким чином,  ОСОБА_2  обвинувачується в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

ІІІ. Позиція сторін кримінального провадження та учасників судового провадження

3.1. Щодо позиції сторони обвинувачення
До обвинувального акта прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 долучено письмове клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Вказане клопотання обґрунтоване, зокрема тим, що підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і погодився на розгляд обвинувального акта за його відсутності, тому просить суд розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням  ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

3.2. Щодо позиції обвинуваченого
Обвинувачений  ОСОБА_2 надав письмову заяву від 26.03.2026 року, у якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку беззаперечно визнає, згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні. 
Також, у вказаній заяві зазначено, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що в разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок у апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

3.3. Щодо позиції сторони захисту
У вказаній письмовій заяві, захисником  ОСОБА_2 – адвокатом ОСОБА_4 , засвідчено добровільність та беззаперечність визнання винуватості підозрюваним, підтверджено згоду із встановленими у результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

IV. Позиція суду
Згідно вимог ст. 302, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи наведені норми та дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
Згідно положень ч. 2 ст. 381, ч. 2, 3 ст. 382 КПК України суд не досліджує докази на підтвердження встановлених обставин.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом, та не оспорюються учасниками судового провадження.

V. Мотиви суду, оцінка та висновки
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. 
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, вина обвинуваченого у вчиненому доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння  ОСОБА_2 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

VІ. Призначення покарання

6.1. Загальні положення
Суд, призначаючи обвинуваченому  ОСОБА_2 покарання, враховує, що таке є важливим етапом кримінальної відповідальності та здійснюється виключно щодо особи, яка визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідає принципу Nullum crimen, nulla poena sine lege («Немає злочину, немає покарання без закону»). Покарання має особистий і індивідуалізований характер, оскільки його застосування передбачає врахування обставин справи та особистості винного, що узгоджується з принципом Poena personalis est («Покарання є особистим»). Воно є завершальним етапом кримінального процесу, і його призначення здійснюється судом відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, в якій визначено порядок прийняття рішення щодо покарання, з урахуванням правової оцінки діяння та особи обвинуваченого. Призначене покарання повинно відповідати вимогам законності, обґрунтованості, справедливості і бути необхідним, що відповідає принципу Fiat iustitia, ruat caelum («Нехай здійсниться правосуддя, хоч би впало небо»). Справедливість, як основний принцип призначення покарання, є базовою засадою правопорядку та критерієм довіри суспільства до правосуддя, що відображається у принципі Iustitia fundamentum regnorum («Справедливість – основа держав»). Покарання, як засіб досягнення справедливості, має не лише каральний, а й превентивний характер, оскільки воно сприяє запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає принципу Poena non est ultio, sed cautio («Покарання – це не помста, а застереження»), і спрямоване на попередження злочинних діянь як самого засудженого, так і інших осіб.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань кримінального кодексу України, як правового забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Також, суд враховує, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення; особу винного, його вік, сімейний, матеріальний стан, а також стан здоров`я; роль у скоєнні кримінального правопорушення та поведінку до і після вчинення такого; наявність обставини, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання.

6.2. Щодо обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання
Так, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

6.3. Щодо обставин призначення покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами кримінального провадження: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України) та диспозитивність (п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України).
Відповідно до ст. 65 КК України суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий (а.с. 73-75 матеріалів кримінального провадження), на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (а.с. 77, 79 матеріалів кримінального провадження), а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, класифікацію за ст. 12 КК України (яке є кримінальним проступком), особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді обмеження волі.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.
Окрім цього суд зазначає, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2025 року у справі № 462/9254/24  ОСОБА_2 ухвалено визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців (а.с. 12-13, 71-72 матеріалів кримінального провадження).
Кримінальне правопорушення, яке розглядається судом, вчинене ОСОБА_2 у період відбування покарання за попереднім вироком. 
Відповідно до вимог ст. 49-2 КВК України, строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_2 було поставлено на облік уповноваженим органом з питань пробації 08.07.2025 року (а.с. 11 матеріалів кримінального провадження).
Станом на день ухвалення даного вироку (30.03.2026 року) обвинувачений фактично відбув 8 місяців та 22 дні пробаційного нагляду. 
Таким чином, невідбута частина покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2025 року (справа № 462/9254/24) становить 9 місяців та 8 днів.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, суд вважає за необхідне частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. 
При цьому суд застосовує положення п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з якими одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.
Шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання у виді 1 року обмеження волі невідбутої частини покарання за вироком від 07.03.2025 року у виді 2 місяців пробаційного нагляду (що відповідає двом місяцям обмеження волі), суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.
На думку суду, саме таке покарання відповідатиме засадам справедливості, забезпечує співрозмірність діяння та кари, а також відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета.
Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки характер вчиненого правопорушення (ухилення від відбування покарання) прямо вказує на небажання засудженого дотримуватися встановлених законом обмежень без ізоляції від суспільства.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку суду не обраний. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

ухвалив:

1.  ОСОБА_2 ,       ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

2. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2025 року, перевівши пробаційний нагляд в обмеження волі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 1 (один) рік 2 (два) місяці обмеження волі.

3. Строк відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_2 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

4. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

5. Порядок оскарження вироку, набрання законної сили та отримання копії вироку
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду складений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 30.03.2026 року.

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.
Суддя:         ОСОБА_1