Справа №336/10044/25
Провадження №2/333/1082/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Варнавської Л.О., 
за участю секретаря судового засідання Бабак З.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 15.07.2025 року в сумі 64000 грн., в якому зазначив, що він 15.07.2025 передав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 64000 грн., на строк до 05.08.2025 року, про що відповідачем було видано письмову розписку від 15.07.2025 року. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 29.10.2025 року провадження по справі відкрито, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного провадження.
12.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 зазначив, що він позов не визнає, оскільки грошові кошти в позику не отримував. Пояснив, що 20.07.2025 року позивач звернувся до нього з проханням ремонту двигуна власного автомобіля «Ford Escape». Після огляду автомобіля була встановлена необхідність придбання нових запасних частин, вартість яких становила суму, вказану в розписці. Зазначені грошові кошти були передані позивачем готівкою, оскільки відповідач не міг видати квитанцію, позивач попросив підтвердити видачу йому грошових коштів розпискою. Зважаючи на те, що позивач працює суддею, він довірився йому та написав цю розписку. Вони провели ремонт автомобіля, але через місяць позивач пред`явив претензію щодо якості проведеного ремонту. Повторний ремонт автомобіля позивач проводив також у відповідача, для чого привіз новий двигун, який відповідач встановив на автомобіль, але позивач відмовився оплачувати цю роботу. З цього приводу між сторонами велась переписка в телефонному месенджері, але позивач свої повідомлення видалив. Відповідач зазначає, що між ними виникли відносини пов`язані з ремонтом автомобіля, а не з приводу позики.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.
Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, пояснив, що грошові кошти в борг у позивача не брав, вказану розписку написав під диктування позивача, оскільки довіряв йому як фахівцю. Між ними не існувало будь-яких приятельських чи довірительних стосунків, в яких могли б вирішуватись питання позичання коштів в такій сумі. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він разом з ОСОБА_1 ремонтують автомобілі, але не оформлені як підприємці. До них звернувся раніше незнайомий позивач з проханням відремонтувати його автомобіль. Грошові кошти давались ОСОБА_2 на придбання запчастин для ремонту його автомобіля. Він бачив, як ОСОБА_1 писав розписку. Про те, що ОСОБА_4 брав кошти у позивача в борг йому не відомо. 
Дослідивши письмові докази, заслухавши відповідача та свідка, суд прийшов до таких висновків.
15.07.2025 року ОСОБА_2 надав позику ОСОБА_1 в розмірі 64000 грн. Позика повинна бути повернута в повному розмірі до 05.08.2025 року.
Отримання відповідачем позики в сумі 64000 грн. підтверджується розпискою від 15.07.2025 року.
Відповідач, в порушення умов договору позики, свої зобов`язання належним чином не виконав, позику не повернув.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.2 ст.545 ЦК України).
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.3 ст.545 ЦК України).
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч.4 ст.545 ЦК України).
Отже, на підставі наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що наявність оригіналу боргової розписки від 15.07.2025 у кредитора - позивача по справі свідчить про те, що боргове зобов`язання за цим договором позики відповідачем не виконане.
Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог.
Посилання відповідача на те, що розписка написана ним за проханням позивача за кошти, отримані для придбання запасних частин на ремонт автомобіля позивача, не підтверджуються належними доказами. Показання свідка ОСОБА_3 не спростовують доводи позову в цій частині. 
Відповідач власноруч написав розписку, зі змісту якої вбачається однозначна, зрозуміла констатація того, що він взяв в борг грошові кошти в сумі 64000 грн., зобов`язався їх повернути в певний строк, зобов`язався виплатити неустойку в розмірі 1% від суми неповерненого боргу за кожен день прострочки. Посилання на неправильне розуміння відповідачем наслідків складання такої розписки, не може бути взято судом до уваги, оскільки на день розгляду справи розписка знаходиться у позивача, хоча у випадку виконання ним своїх зобов`язань по поверненню позики чи навіть для придбання запасних частин для ремонту автомобіля, як вказує цільове призначення коштів відповідач, ця розписка повинна була бути поверненою позивачем.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Враховуючи невиконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем за договором позики, майнові права позивача підлягають захисту у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми позики в розмірі 64000 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені витрати за сплату судового збору у розмірі 1816,80 грн. 
Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 15.07.2025 року в сумі 64000 (шістдесят чотири тисячі) грн. та судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний зміст рішення суду складений 03.04.2026 року.

Суддя Л.О. Варнавська