ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/22409/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року (суддя Сліпець Н.Є, м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 10.10.2025 року) у адміністративній справі №160/22409/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання рішення протиправним, зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу певні періоди роботи, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, суд –

в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 (далі по тексту – позивач) звернуся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту – відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні їй пенсії за віком №046550008705 від 29.05.2025 року, винесене відповідачем; зобов`язати відповідача зарахувати їй до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.2005 року по 10.08.2009 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву від 21.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2005 року по 10.08.2009 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року позовні вимоги задоволено.
З рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що вік ОСОБА_1 60років 04 місяці 10 днів; страховий стаж – 25 років 05 місяців 24 днів (необхідно 32 роки). Апелянт зазначив, що в Реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про нараховану заробітну плат за період з 01.09.2005 року по 28.02.2006 року, з 01.04.2006 року, з 30.09.2007 року, з 01.11.2007 року по 10.08.2009 року, тому для призначення пенсії за віком до страхового стажу не враховано відповідний період. Апелянт зазначив, що врахувавши цей період, страховий стаж складатиме 28 років 04 місяці 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 21.05.2025 року ОСОБА_3 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Станом на день звернення, ОСОБА_3 виповнилося 60 років, страховий стаж склав 25 років 05 місяців 14 дні, з необхідних 32 років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.05.2025 року №046550008705 ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, та зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 2005 року по 2009 року у зв`язку з відсутністю сплати внесків згідно даних Державного реєстру застрахованих осіб (ОК-5). Згідно трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 з 06.08.1984 року по 10.08.2009 року вона безперервно працювала на підприємстві «Південний радіозавод». Однак, відповідно до довідки ОК-5, відсутні відомості про сплату підприємством страхових внесків за ОСОБА_3 за періоди з 01.09.2005 року по 28.02.2006 року, з 01.04.2006 року по 30.09.2007 року та з 01.11.2007 року по 10.08.2009 року. Відповідно до запису №10 вказаної трудової книжки ОСОБА_3 , 12.03.1993 року підприємство перейменовано в ВАТ «Південний радіозавод». Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався статтями 11, 15, частинами 5, 6 мт.20, ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийшов до висновку про те, що наявність у підприємства, де працювала особа, заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи, за який не сплачено (не обліковуються) страхові внески, до трудового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює за страхована особа. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків, а застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків, нарахованих із заробітної плати цієї особи. Цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.05.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Встановлено, що за принципом екстериторіальності 29.05.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву ОСОБА_3 та рішенням №046550008705 ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (32 роки). Як вбачається з рішення пенсійного органу страховий стаж ОСОБА_3 становить 25 років 05 місяців 14 днів; до страхового стажу не зараховано період з 2005 року по 2009 року у зв`язку з відсутністю сплати внесків згідно даних Державного реєстру застрахованих осіб (ОК-5).
Згідно трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 10.08.1984 року, ОСОБА_3 з 06.08.1984 року по 10.08.2009 року безперервно працювала на підприємстві «Південний радіозавод», в тому числі з 22.011996 року по 10.08.2009 року – електромонтером стаціонарного обладнання шостого розряду в енергомеханічному відділі (наказ від 23.01.1996 року №34к- наказ від 03.08.20089 року №197к).
Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5) відсутні відомості про сплату підприємством страхових внесків за ОСОБА_3 за періоди з 01.09.2005 року по 28.02.2006 року, з 01.04.2006 року по 30.09.2007 року та з 01.11.2007 року по 10.08.2009 року.
Відповідно до ч.1 ст.14, ч.1 ст.15, ч.1 ст.20, ч.1 ст.21, частин 1,2, 4 ст.24, ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці. Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зокрема, зазначені в ст.14 цього Закону. Страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Страхувальники несуть відповідальність у встановленому законом порядку за несвоєчасне перерахування сум страхових внесків.
Відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску є, зокрема, роботодавці. Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. 
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність у підприємства, де працювала особа, заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи, за який не сплачено (не обліковуються) страхові внески, до трудового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює за страхована особа. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків, а застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків, нарахованих із заробітної плати цієї особи; цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року у адміністративній справі №160/22409/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Н.А. Олефіренко