Справа № 444/2773/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/811/25/26 Доповідач: ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
секретаря ОСОБА_5 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 
обвинуваченого ОСОБА_7 
захисника-адвоката ОСОБА_8 
потерпілого ОСОБА_10 

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням 10 відсотків заробітної полати в дохід держави, без позбавлення прав керувати танспортним засобом, застосувавши ст. 69 КК України.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10  понесену майнову шкоду в розмірі 96 488 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
Судом встановлено, що 24 квітня 2025 року близько 08:00 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки ’’Fiat Doblo” р.н. НОМЕР_1 по вулиці Вокзальній, що знаходиться в м. Жовкві, та наближаючись до перехрестя вулиць Вокзальна-Л.Українки, з метою виконання повороту ліворуч на вулицю Л.Українки, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, а саме: п.п. 1.5; 2.3 (підпунктів «б» та «д») та 10.1, які знайшли свій прояв в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, зокрема із наявними боковими дзеркалами заднього бачення, які забезпечували видимість елементів дороги позаду цього транспортного засобу, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну; перед зміною напрямку руху - виконанням маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що призвело до зіткнення керованого ним автомобіля із мотоциклом "Spark" p.H. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який наближався до даного перехрещення доріг по зустрічній смузі руху, здійснюючи в забороненому для цього місці обгін попутного автомобіля, що рухався позаду автомобіля "Fiat Doblo" р.н. НОМЕР_1 .
В результаті вказаної ДТП мотоцикліст ОСОБА_10 отримав закритий перелом медіального та латерального виростків правої великогомілкової кістки, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Не погоджуючись з цим вироком, прокурор ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2025, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням 10 відсотків заробітної плати в дохід держави, без позбавлення прав керувати транспортними засобами, застосувавши ст. 69 КК України - скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням 10 відсотків заробітної плати в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги ст. 69 КК України та безпідставно не призначив засудженому обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та до невідповідності призначеного покарання внаслідок м`якості. 
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2025 щодо ОСОБА_7 змінити в частині прийнятого рішення щодо цивільного позову, а саме в цій частині ухвалити рішення яким у повному обсязі відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що на момент інкримінованих обвинуваченому дій його відповідальність було застраховано на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ним, як власником транспортного засобу та ТДВ «СК Гардіан», відтак покладення на нього обов`язку відшкодування шкоди суперечить меті страхування цивільно-правової відповідальності.
Також зазначає, що автором позову не зазначено офіційну ринкову вартість пошкодженого мотоцикла та не представлено офіційну вартісну оцінку ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого мотоцикла. 
При апеляційному розгляді справи прокурор та потерпілий підтримали апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу сторони захисту заперечили.
Обвинувачений та захисник підтримали подану апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу прокурора заперечили. 
Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються. 
Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до таких висновків.
Так, ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Як убачається з вироку, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням 10 відсотків заробітної плати в дохід держави. 
В частині, що стосуються призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є обов`язковим (згідно з санкцією ч. 1 ст. 286 КК), то суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без призначення такого покарання на підставі вимог ст. 69 КК України.
Разом із цим, ч. 1 ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до вимог 2 ст. 69 КК, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч. 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.
З огляду на викладене, висновок місцевого суду про можливість не призначати ОСОБА_7 обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі ст. 69 КК України, є неправильним.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає що вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає зміні в зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, - зміні.
Щодо вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілого, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно із положеннями статей 1166 і 1167 ЦК України майнова (матеріальна) та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Водночас потерпілий не обмежений у своєму праві вибору способу відшкодування завданої шкоди: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_10 звернувся із цивільним позовом у цьому кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 , клопотання про залучення страхової компанії як цивільного відповідача у ході судового розгляду не заявлялось. Тому судом було прийнято рішення про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого. 
На думку колегії суддів таке рішення не суперечить вимогам статей 128-129 КПК України та ст. 1187 ЦК України і не позбавляє обвинуваченого можливості та права звернутися у цивільно-правовому порядку до страхової компанії із заявою про повернення суми відшкодування завданої шкоди у межах розміру страхового ліміту.
Щодо доводів захисника, що в позовній заяві не зазначено офіційну ринкову вартість пошкодженого мотоциклу і не надано офіційну вартісну оцінку відновлювальних робіт, то слід зазначити, що з наданої позивачем копії оголошення про продаж мотоцикла відомо про його вартість. При цьому однаковими є марка, модель та рік випуску транспортних засобів потерпілого і того, який продається на ринку.
Всі інші доводи апеляційної скарги захисника судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки такі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана захисником апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду в частині вирішення цивільного позову, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 419, 615 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 – задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 – залишити без задоволення.
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 12 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням 10 відсотків заробітної плати в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. 
В решті вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий: 

Судді: