ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/6997/25      Головуючий 1 інстанції: Шевченко С.В.
Провадження №33/818/346/26   Доповідач: Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
при секретарі Вакула Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Керімова А.З. на постанову судді Індустріального районного суду м.Харкова від 30 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:
Цією постановою на
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 30 липня 2025 року о 09:40 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Форд Мондео, н.з. НОМЕР_1 поблизу будинку 6 по вул. Косарєва у м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» ОСОБА_1 відмовився. 

В апеляційній скарзі захисник Керімов А.З. просить скасувати постанову Індустріального районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування доводів зазначено про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу, відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки ОСОБА_1 не було допущено жодних порушень ПДР. Крім того, працівниками поліції не було повідомлено ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу під його керуванням. Поряд із цим, ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, а всі ознаки, зазначені поліцейськими, зумовлені захворюваннями, які отримані ним під час захисту Батьківщини, а саме тремор, тривожність, блідість, розширені або звужені зіниці, паузі у відповідях є саме наслідками захворювання та лікування. На думку апелянта, працівниками поліції порушено порядок огляду ОСОБА_1 , оскільки останній є діючим військовослужбовцем. Зазначає про відсутність систематичного вживання ОСОБА_1 наркотичних речовин та повністю спростовує припущення працівників поліції медичний висновок за результатами огляду від 27 серпня 2025 року, згідно з яким у ОСОБА_1 не виявлено ознак наркотичного сп`яніння. Звертає увагу на порушення судом першої інстанції права на захист, оскільки через систему «Електронний суд» було подано клопотання про надання доступу до матеріалів справи та відкладення розгляду, призначеного на 30 вересня 2025 року, у зв`язку з необхідністю повного ознайомлення з матеріалами справи, яке судом першої інстанції проігноровано, та розгляд справи проведено без забезпечення участі захисника, внаслідок чого винесено постанову без можливості фактичної реалізації права на захист. На думку сторони захисту, працівник поліції при спілкуванні з ОСОБА_1 поводили себе неприпустимо, порушуючи правила службового етикету, встановлені для поліцейських, зокрема, вимоги щодо ввічливості та дотримання морально-етичних норм.

У судове засідання Харківського апеляційного суду від 04 березня 2026 року ОСОБА_1 та захисник Керімов А.З. не з`явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином.
Зокрема, розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції був призначений на 13 годину 20 хвилин 05 грудня 2025 року.
На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.32), яка 27 листопада 2025 року повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.36,37). 
Поряд із цим, згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber», 13 листопада 2025 року судова повістка про виклик до суду на 13 годину 20 хвилин 05 грудня 2025 року сформована та доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23 січня 2023 року (арк.32).
Також на адресу захисника Керімова А.З. судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.31), яка 21 листопада 2025 року повернулась на адресу Харківського апеляційного суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.34,35). 
Захисник Керімов А.З. про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі “Електронний суд”, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу.
05 грудня 2025 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Керімова А.З. про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим, не має можливості прибути у судове засідання Харківського апеляційного суду. 
У зв`язку із заявою захисника Керімова А.З. про відкладення розгляду справи, апеляційний розгляд відкладено до 16 години 20 хвилин 14 січня 2026 року (арк.39).
На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.40), яка 19 грудня 2025 року повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.45,46). 
Поряд із цим, згідно довідки про доставку SMS, 09 грудня 2025 року судова повістка про виклик до суду на 16 годину 20 хвилин 14 січня 2026 року сформована та доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23 січня 2023 року (арк.40).
Також на адресу захисника Керімова А.З. судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка з рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.41), яка 19 грудня 2025 року повернулась на адресу Харківського апеляційного суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.43,44). 
Захисник Керімов А.З. про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений в підсистемі “Електронний суд”, про що свідчить відомості довідки про доставку електронного документу (арк.41).
У судове засідання Харківського апеляційного суду від 14 січня 2026 року ОСОБА_1 не з`явився, був присутній його захисник – адвокат Керімов А.З., який заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки стороною захисту подано клопотання до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, за результатами якого очікується прийняття відповідного рішення, а також те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та бажає приймати участь у судовому засіданні, однак у зв`язку з виконанням службових обов`язків об`єктивно не має можливості прибути до суду.
У судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 14 січня 2026 року клопотання захисника Керімова А.З. задоволено, апеляційний розгляд відкладено до 14 години 00 хвилин 05 лютого 2026 року. 
Захисник ОСОБА_2 особисто був повідомлений про день, час та місце розгляду його апеляційної скарги, про що свідчить явочний лист від 14 січня 2026 року, який знаходиться в матеріалах справи (арк. 64).
На адресу, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялась судова повістка рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (арк.67), яка 26 січня 2026 року повернулась на адресу Харківського апеляційного суду, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (арк.68,69). 
Поряд із цим, ОСОБА_1 особисто був повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, який відбудеться о 14 годині 00 хвилин 05 лютого 2026 року, про що свідчить телефонне повідомлення, яке знаходиться в матеріалах справи. (арк.65).
У судове засідання Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року з`явився ОСОБА_1 та захисник Керімов А.З., однак у зв`язку з відсутністю інтернету та можливості здійснення фіксування судового засідання за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язок, апеляційний розгляд відкладено до 16 години 20 хвилин 04 березня 2026 року (арк.70).
Захисник Керімов А.З. та Яркін А.О. були особисто повідомлені про наступне судове засідання в Харківському апеляційному суді, про що свідчить явочний лист від 05 лютого 2026 року, який знаходиться в матеріалах справи (арк.71).
04 березня 2026 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Керімова А.З. про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з його зайнятістю в розгляді інших судових засіданнях, а також за відсутності ОСОБА_1 , який проходить військову службу. Крім того, у клопотанні міститься прохання про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, врахувавши подані до суду документи та докази, та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Таким чином, неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст.268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Крім того, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.
У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
Враховуючи наведене, а також те, що матеріали справи мають відомості щодо повідомлення учасників справи про місце, день та час розгляду апеляційної скарги захисника Керімова А.З., та не містять будь-яких заяв чи клопотань сторони захисту про відкладення апеляційного розгляду цієї справи, апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності належно повідомлених учасників процесу та провадити судовий розгляд в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, які наявні в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться, зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення та відеозапису з відеореєстратора та нагрудної камери інспектора.
Натомість, в оскаржуваній постанові не зазначено фактичний зміст відомостей, що містяться в цих доказах, тобто не зазначено, які саме відомості протоколу і відеозапису, що долучені до матеріалів цієї справи, доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в аспекті порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписи п.2.5 Правил дорожнього руху передбачають обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до п.2, п.4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (тобто, відповідно до п.3 цієї Інструкції, порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
З детального аналізу наведених норм права вбачається, що водій може бути направлений працівниками поліції до закладу охорони здоров`я для огляду на стан наркотичного сп`яніння, лише за наявності у нього конкретних ознак передбачених п.п.3, 4 Інструкції. Тобто, за відсутності у водія наведених ознак сп`яніння, у працівників поліції не виникає підстав направляти його для медичного огляду на стан сп`яніння до закладів охорони здоров`я. Відмова водія виконувати безпідставну (необґрунтовану) вимогу працівника поліції проходити огляд на стан сп`яніння, не може мати наслідків у вигляді адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР України. 
При цьому, з протоколу про адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №406861 від 30 липня 2025 року вбачається, що інспектором взводу №2 роти №4 батальйону №3 УПП в Харківській області Резніченко А.Г. були виявлені у ОСОБА_1 наступні ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук (а.с.1, 4).
Із відеозапису події від 30 липня 2025 року за участю ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції вбачається, що працівники поліції їдуть за транспортним засобом, який зупиняється біля будівлі. Працівники поліції підійшли до автомобіля та представилися. ОСОБА_1 повідомив, що він є військовослужбовцем та приїхав до військкомату для закриття відпустки, оскільки вже завтра йому невідкладно потрібно бути у військовій частині. На питання поліцейського, що у нього за поранення, ОСОБА_1 відповів, що є проблеми із ногою та тремором кінцівок рук. Один із працівників поліції повідомив, що ОСОБА_1 дуже блідо виглядає, на що останній надав їм відповідну медичну документацію. На питання працівника поліції, чи стоїть він «на метадоновій програмі», ОСОБА_1 повідомив, що він «не наркоман» та не стоїть на програмі, тобто працівник поліції суб`єктивно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі, на що останній погодився. Це чітко зафіксовано на відеозаписі. Після ознайомлення із медичною документацією, працівник поліції ОСОБА_3 повідомила, що лікарський препарат «Енциталопрам» є антидепресантом та сильно заспокійливим засобом, під час прийому якого керувати транспортним засобом заборонено. ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що він згоден пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, але після закриття відпустки у військкоматі, оскільки йому завтра невідкладно треба бути у частині А5114. Працівник поліції Резніченко А.Г. повідомила ОСОБА_1 про те, що оскільки вони його зупинили, тому необхідно зараз проїхати для проходження медичного огляду, зазначивши, що якщо він вживає лікарські засоби, в організмі все це тримається близько трьох місяців, а також пояснила, що якщо він їде до лікаря-нарколога та здає аналізи, і лікар виявляє заборонену речовину, він складає висновок про знаходження у стані сп`яніння, який не можна буде оскаржити, а якщо він відмовляється, то вони лише фіксують факт його відмови від проходження огляду. ОСОБА_1 зазначив, що зараз піде до військкомату, закриє відпустку та одразу вийде. Після цього о 09 годині 56 хвилин працівник поліції залишає свою нагрудну камеру в салоні службового автомобіля. У цей час, тобто о 09 годині 56 хвилин, працівник поліції ОСОБА_3 сідає до салону службового автомобіля. Після чого о 09 годині 59 хвилин працівник поліції забирає свою нагрудну камеру зі службового автомобіля, де сиділа ОСОБА_3 та сказав їй: «Все, йдіть». Далі, працівник поліції Резніченко А.Г. підходить до ОСОБА_1 та фіксує його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі. Крім того, нею були роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Після складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 оголошено протокол про адміністративне правопорушення та його відсторонено від керування транспортним засобом.
Натомість, як об`єктивно вбачається з відеозапису, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі лише після повідомлення ОСОБА_1 про його хворобу та надання відповідної медичної документації, що фактично суперечить приписам нормативно правових актів, які регламентують порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.
При цьому, працівник поліції не вживав жодних заходів щодо встановлення ознак наркотичного сп`яніння, зокрема, огляд рук ОСОБА_1 , перевірки реакції зіниць його очей на світло, а одразу запропонували проїхати до медичного закладу для перевірки щодо його перебування у стані наркотичного сп`яніння, що є неприпустимим.
З відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 , під час спілкування з поліцейськими, мав звичайний вигляд та колір обличчя, поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці. Поряд із цим, він пояснював працівникам поліції, що тремтіння пальців рук зумовлені його станом здоров`я після поранення та захворюваннями, які отримані внаслідок захисту Батьківщини під час служби в Збройних Силах України.
Натомість, доводи сторони захисту про тремтіння пальців рук, які зумовлені його станом здоров`я, підтверджуються відомостями наданої захисником ОСОБА_2 апеляційному суду копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3045 від 21 травня 2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та обстеженні по етапах медичної документації за направленнями КНП «ОКПЛ №3» ХОР в КНП «ХОЗзНПД» ХОР у відділенні №3 з 16 квітня 2025 року по 21 травня 2025 року з діагнозом: помірно виражений, тривалий, повторний розлад адаптації у вигляді змішаної тривожної та депресивної реакції з інсомнічним компонентом. Супутній діагноз: травматичне пошкодження задньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу. Травматичне пошкодження обох менісків лівого колінного суглобу з незначним порушенням функції. Лівобічний гонартроз І ст. з незначним порушенням функції. Обмежений остеохондроз І-ІІ ст. міжхребцевих дисків поперекового відділу хребта з больовим синдромом при незначному порушенні функції. Остеохондроз ІІ ст. грудного відділу хребта з незначним порушенням функції. Вертеброгенна люмбалгія. Невропатія правостороннього серединного нерва. Вушний шум. Гіпертонічна хвороба І ст., 1 ступінь ССР2. ІХС. Кардіосклероз, СНо. Далекозорість ступенем 0,5 D з корекцією 0,9 факосклероз обох очей. Більш того, у зазначеній виписці з медичної документації є обстеження від 17 квітня 2025 року ОСОБА_1 психологом де зазначено про те, що на момент обстеження, виявлено ознаки, зокрема, тремору рук і тіла.
Про відсутність систематичного вживання ОСОБА_1 наркотичних засобів також свідчить й висновок лікаря нарколога ОСОБА_4 за результатами медичного огляду від 31 липня 2025 року, на підставі іншого направлення працівника поліції, зробленого на наступний день після подій, що зафіксовані в оскаржуваному протоколі, згідно якого у ОСОБА_1 наркотичних ознак не виявлено. 
Зазначений висновок було отримано в КНП ХОР ОКНЛ, якому надано право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації №1340-о від 23 листопада 2023 року, та беззаперечно підтверджує відсутність будь-яких ознак чи фактів систематичного вживання ОСОБА_1 наркотичних речовин.
Таким чином, зазначені у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння не мають жодного відношення до вживання наркотичних засобів і є виключно пост-травматичними проявами, які документально підтверджені лікарями, у тому числі, і лікарем-наркологом спеціалізованого закладу охорони здоров`я – КНП ХОР «ОКНЛ».
Отже, працівниками поліції не було дотримано вимог п.п.2,4 розділу І та п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, та вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.
Зазначені порушення з боку працівників поліції та недоліки у протоколі про адміністративне правопорушення залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкових висновків щодо законності підстав для направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного оп`яніння.
За таких обставин, зафіксовані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, – не є об`єктивно встановленими ознаками, оскільки поза розумним сумнівом помилково зазначені особою, яка складала протокол, яка не має відповідного медичного фаху, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі відомості протоколу не відповідають дійсності, є суб`єктивними внаслідок їх помилковості та до них необхідно ставитись критично.
Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Більш того, з відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак просив надати йому час для закриття відпустки у ТЦК та СП, оскільки йому наступного дня необхідно бути у військовій частині, та він одразу проїде з ними для проходження огляду. Зазначене клопотання ОСОБА_1 було проігнороване працівниками поліції, які відповіли йому, що оскільки він вже зупинений працівниками поліції, у зв`язку з чим необхідно зараз пройти медичний огляд у відповідному медичному закладі.
Зокрема, як вбачається з відеозапису, у період з 09 години 44 хвилини до 09 години 45 хвилин, працівники поліції, не вказуючи причин зупинки транспортного засобу та не виявивши ознак сп`яніння, встановили зі слів ОСОБА_1 , що він, як військовослужбовець, перебував у відпустці на лікуванні внаслідок поранення, але після ознайомлення із його медичною документацією, цілком безпідставно запропонували проїхати до закладу охорони здоров`я для перевірки у нього характерних ознак наркотичного сп`яніння, на що він дав свою згоду. 
У період часу з 09 години 51 хвилина до 09 години 56 хвилин ОСОБА_1 пояснює, що зупинив прийом ліків приблизно 5 днів тому, на що працівник поліції Резніченко А.Г. роз`яснює ОСОБА_1 про те, що діюча речовина тримається до 3-х місяців в організмі і якщо він погодиться пройти огляд у медичному закладі, то лікар, виявивши у нього заборонену речовину, зробить висновок про знаходження у стані наркотичного сп`яніння, який неможливо буде оскаржити, а якщо він відмовиться від проходження огляду, то вони лише зафіксують факт відмови. 
При цьому, працівник поліції Резніченко А.Г. не роз`яснила ОСОБА_5 наслідки відмови від проходження огляду, а саме те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння рівноцінна факту підтвердження його винуватості, чим практично і ввела його в оману, що є неприпустимим у даному випадку.
Також з відеозапису об`єктивно вбачається, що о 09 годині 56 хвилин ОСОБА_1 повторно повідомив, що він не відмовляється пройти огляд, але після закриття своєї відпустки у ТЦК та СП, після чого він одразу зможе проїхати з ними для проходження огляду.
Апеляційний суд вбачає з відеозапису, що у період з 09 години 56 хвилин до 09 години 59 хвилин жодна камера не зафіксувала розмову ОСОБА_1 з працівниками поліції, оскільки на відео «export-5yuda» зафіксовано, що о 09 годині 56 хвилин працівник поліції залишає свою нагрудну камеру у салоні службового автомобіля, та у цей час, згідно відео «export-c553a», працівник поліції ОСОБА_3 сідає у службовий автомобіль працівників поліції, після чого о 09 годині 59 хвилин працівник поліції підходить до службового авто, де перебувала ОСОБА_3 , забирає свою нагрудну камеру та каже їй «Все, йдіть». 
Після чого, працівник поліції Резніченко А.Г. о 09 годині 59 хвилин фіксує відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі та складає протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведених поліцейським процесуальних дій та позбавляє апеляційній суд можливості об`єктивно перевірити та встановити всі обставини у цій справі. 
Поряд із цим, належить врахувати, що працівники поліції в умовах оголошеного в Україні воєнного стану, встановивши, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є діючим військовослужбовцем та приїхав до ТЦК та СП у службових цілях, не з`ясували у працівників Військової служби правопорядку чи виконував ОСОБА_1 свій військовий обов`язок під час події зазначеної у протоколі та в чому полягала невідкладність його дій.
Так, згідно з ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, військовослужбовці – це особи, які проходять військову службу, а, ч.4 ст.24 цього Закону, встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадах, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку. 
Таким чином, у цьому конкретному випадку, працівники поліції безпідставно не з`ясували всі обставини, які мають суттєве значення для правильного розгляду цієї справи, чим порушили вимоги ст.252 КУпАП. 
Усі вищезазначені порушення з боку працівників поліції слід вважати істотними, оскільки вони вказують на порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , як військовослужбовця Збройних Сил України, в тому числі, права на захист. 
Вказані процесуальні порушення залишились поза увагою суду першої інстанції, який не надав оцінку цим обставинам, що свідчить про однобічність та необ`єктивність дослідження доказів, як того вимагають норми ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.
Поряд з цим, з метою всебічного та повного розгляду цієї справи, судом апеляційної інстанції 13 листопада 2025 року, 09 грудня 2025 року, 06 лютого 2026 року здійснювалися процесуальні заходи щодо виклику свідка - інспектора взводу №2 роти №4 батальйону №3 УПП в Харківській області Резніченко А.Г. в судове засідання в суд апеляційної інстанції, яка була належним чином повідомлена про місце, дату та час апеляційного розгляду, але у судове засідання так і не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила.
Оцінюючи всю сукупність доказів по цій справі, які повторно досліджені судом апеляційної інстанції, встановлено, що апеляційні доводи захисника ОСОБА_2 спростовують відомості, що зазначені у протоколі про адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №406861 від 30 липня 2025 року.
Зокрема, з відомостей відеозаписів, що долучені до матеріалів цієї справи, інспектором взводу №2 роти №4 батальйону №3 УПП в Харківській області Резніченко А.Г. не було встановлено у первинному спілкуванні з ОСОБА_1 наявність будь-яких ознак сп`яніння, але в подальшому остання вимагала від водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.
Проте, апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_1 будь-яких характерних ознак наркотичного сп`яніння, з урахуванням вищенаведених висновків, не було, а всі наявні ознаки є лише наслідок отриманих травм внаслідок численних поранень при захисті Батьківщини. При цьому, сам ОСОБА_1 просив працівників поліції надати йому нетривалий проміжок часу для закриття відпустки у ТЦК та СП, після чого він повернеться до місця подій для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та для цього у працівників поліції не було об`єктивних перешкод, оскільки особа ОСОБА_1 вже була встановлена. Разом з цим, після розмови з працівниками поліції, яку не зафіксовано на жодну нагрудну камеру, працівники поліції передчасно дійшли висновку, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Крім цього, як встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не зафіксовано факту порушення водієм ОСОБА_1 , таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.
Тобто, на думку апеляційного суду, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупиняти, у зв`язку з чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.
Такі висновки апеляційного суду, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.
Натомість, суд першої інстанції не надав належну процесуальну оцінку вищенаведеним обставинам, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, згідно відомостей протоколу, які не узгоджуються з рештою досліджених доказів.
При цьому належить також врахувати, що відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Захисником Керімовим А.З. через систему «Електронний суд» 29 вересня 2025 року було подано клопотання про надання доступу до матеріалів справи №644/6997/25 та відкладення розгляду справи, призначеного на 13 годину 00 хвилин 30 вересня 2025 року, у зв`язку із необхідністю повного ознайомлення із матеріалами справи, підготовки правової позиції та належного забезпечення права на захист ОСОБА_1 . 
Це клопотання було подано до суду до призначеного судового засідання, а суд першої інстанції його проігнорував, та, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі захисника, внаслідок чого було винесено постанову без реалізації права особи на захист.
Такі дії суду першої інстанції істотно обмежили процесуальні права захисника, унеможливили повноцінного ознайомлення з матеріалами справи та створили перешкоду для ефективного здійснення правничої допомоги та захисту інтересів ОСОБА_1 .
При цьому, матеріали цієї справи не містять будь-якого належного повідомлення ОСОБА_1  про дату та час судового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 272-2 КУпАП вбачається, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Отже, єдиним способом виклику особи у справі про адміністративне правопорушення є судова повістка. Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах цієї справи вбачається, що судова повістка судом першої інстанції ОСОБА_1 взагалі не направлялась, що свідчить про невиконання судом першої інстанції вимог цієї статті.
Поза розумним сумнівом зазначені обставини об`єктивно унеможливлювали проведення судового розгляду в суді першої інстанції у цій справі за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Керімова А.З., а також залишення без будь-якого процесуального реагування клопотання захисника Керімова А.З. про відкладення розгляду справи для повного ознайомлення з матеріалами для підготовки правової позиції.
За таких обставин, зазначені процесуальні порушення права на захист ОСОБА_1 також обумовлюють скасування оскаржуваної постанови.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.
Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року, провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
У п.56 рішення ЄСПЛ «Михайлова поти України», заява № 10644/08 від 06 березня 2018 року суд нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та (іі) об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., наприклад, рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015, з подальшими посиланнями). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (там само, пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (там само, пункти 77 та 78).
У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.
У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого, як взяти на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагальності процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали та оцінюючи відомості, що є в цій справі, апеляційний суд, у цьому конкретному випадку, дійшов висновку, що постанова судді Індустріального районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно доводів поданої апеляційної скарги.
При цьому, апеляційний суд не погоджується з апеляційною вимогою захисника Керімова А.З. про необхідність скасування оскаржуваної постанови з підстав відсутності події, оскільки певні події щодо зупинки водія, які зазначені в протоколі про адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №406861 від 30 липня 2025 року, дійсно були, але в діях ОСОБА_1 не було складу адміністративного правопорушення, саме відмови водія від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому подана апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Керімова А.З. задовольнити частково.
Постанову судді Індустріального районного суду м.Харкова від 30 вересня 2025 року у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати, а провадження у цій справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков