ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа № 607/16503/25 пров. № А/857/37947/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліш М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2025 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Якімець Т.І. у м. Тернопіль, у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,- 

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №509 від 09 квітня 2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), винесеної ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2025 позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено жодних інших підстав, оцінка яким не була надана судом раніше, щодо поновлення строку звернення до суду з цим позовом, а також не надано доказів на підтвердження таких підстав. Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з цим позовом у строк, встановлений частиною першою статті 122 КАС України.
На спростування доводів позивача про відсутність у нього інформації про оскаржувану постанову суд акцентував увагу на тому, що у оскаржуваній постанові вказано, що 07 квітня 2025 позивача екіпажом поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такого, що знаходиться в розшуку згідно даних бази розшуку ТРУП ГУНП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України».
Проте, у справі відсутні докази щодо поважності відсутності позивача 09 квітня 2025 в ІНФОРМАЦІЯ_4 під час ухвалення оспореної постанови №509, з матеріалів справи не вбачається чи звертався позивач особисто до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання її копії.
Тому відсутні підстави вважати, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд поклав на нього обов`язок довести обставини, які він об`єктивно не міг підтвердити, тоді як процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій покладено на відповідача – суб`єкта владних повноважень.
Зазначає, що фактично він не був повідомлений про оспорену постанову у строки, передбачені КУпАП, оскільки копію такої йому не вручали та не надсилали рекомендованим листом. Лише 02.07.2025 йому стало відомо про існування цієї постанови після отримання повідомлення банку про арешт рахунків. Саме ця обставина на його думку об`єктивно підтверджує, що позивач не міг раніше дізнатися про порушення своїх прав.
Також зазначає, що після встановлення факту існування постанови позивач негайно вжив заходів для її оскарження – уперше звернувшись із позовом 09.07.2025. Однак ухвалою суду цей позов було повернуто через формальні недоліки. Одразу після отримання вказаної ухвали позивач повторно звернувся до суду 30.07.2025, намагаючись реалізувати своє право на судовий захист.
Вважає, що діяв добросовісно та послідовно, невідкладно вживаючи заходів для захисту своїх прав. Пропуск строку звернення до суду стався з об`єктивних та незалежних від нього причин.
Просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про повернення позовної заяви, в силу приписів ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2025 залишено без руху позовну заяву позивача та надано останньому строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду і вказати підстави для його поновлення.
Крім того, визнано причини пропуску наведені в позовній заяві позивачем неповажними.
21 серпня 2025 ОСОБА_1 подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву в якій адвокат Ахрамович Я.І. не зазначив інших підстав для поновлення строку звернення з цим адміністративним позовом із наданням доказів на їх підтвердження, які б свідчили про наявність обставин, що були об`єктивно непереборними й унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом, зокрема у частині поважності причин пропуску строку на його оскарження. Крім того, у вказаній заяві представник позивача вказав, що вони вже зверталися до суду із вказаним позовом, однак, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 (справа №607/14610/25) позовну заяву було повернуто, у зв`язку з тим, що представником позивача не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду та його поновлення.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2025, яка є предметом оскарження, позовну заяву йому повернуто.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з оскарженням постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права необхідно вказати таке.
Відповідно до вимог частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
За приписами частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відтак, саме на позивача покладено обов`язок доведення поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Доводи апелянта про те, що він не знав про винесення 09.07.2025 відносного нього постанови про накладення адміністративного стягнення є безпідставними, оскільки, як встановлено судом першої інстанції із змісту постанови вбачається, що він був доставлений 07.04.2025 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 для складення протоколу про адміністративне правопорушення із повідомленням про дату розгляду відносно нього справи якого не було долучено до матеріалів позову. 
Також відсутні докази, які б підтверджували неможливість отримати ОСОБА_1 в установлений строк постанови про накладення нього адміністративного стягнення, оскільки він був повідомленим про розгляд відносно нього адміністративної справи, та мав можливість звернутися із відповідним позовом.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що він дізнався про винесення постанови лише 02.07.2025 з повідомлення банку про арешт його рахунків, на що він посилається у позові та апеляційній скарзі, зокрема не надано ні суду першої інстанції ні апеляційному суду копій такого повідомлення.
Доводи апелянта про те, що уперше він звернувся із позовом 09.07.2025, однак ухвалою суду цей позов було повернуто через формальні недоліки, є також безпідставними, оскільки згідно наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.07.2025 про залишення зазначеного позову без руху, суд зазначав, що наведенні представником позивача обґрунтування, які стосуються поважності пропуску процесуального строку на звернення до суду із позовом та поновлення такого строку є неповажними, враховуючи значний термін від дати винесення оскаржуваної постанови, відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не знав про винесення 09.07.2025 відносного нього постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки із змісту постанови вбачається, що він був доставлений 07.04.2025 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 для складення протоколу про адміністративне правопорушення із повідомленням про дату розгляду відносно нього справи якого не було долучено до матеріалів позову, а також відсутність доказів, які б підтверджували неможливість отримати ОСОБА_1 в установлений строк постанови про накладення нього адміністративного стягнення, оскільки він був повідомленим про розгляд відносно нього адміністративної справи, а відтак і звернутися із відповідним позовом, а також не подано доказів того, що він дізнався про винесення постанови лише 02.07.2025, про що йдеться посилання у позові.
В подальшому, ознайомившись із наведеними у заяві представника позивача від 17.07.2025, яка надійшла до суду 24.07.2025 додатковими обґрунтуваннями, суд вважав їх не поважними і такими, які викликані діями самого позивача щодо пропуску строку на звернення до суду, є аналогічними тим, які вказані у позові та повернув ухвалою від 28.07.2025 адміністративний позов позивачу.
Отримавши дану ухвалу суду від 28.07.2025 про повернення адміністративного позову позивачу, таку не оскаржив до суду апеляційної інстанції, а звернувся повторно до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з аналогічною позовною заявою.
За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.
Виходячи з наведеного, є помилковими твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов незаконного висновку про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку. 
Обрана позиція зі спірних правовідносин відповідає правовим висновкам сформованих в постановах Верховного Суду, зокрема від 28 вересня 2023 справа № 522/12356/22 та від 30 квітня 2024 справа № 536/455/23.
Крім того, наведені апелянтом обґрунтування в апеляційній скарзі не є тими, які б складали підстави для висновку щодо поважності пропуску строку. 
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат виходячи зі ст.139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання), а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 607/16503/25 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш