П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29538/25	
Перша інстанція: суддя Радчук А.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ), у якому просив:
- визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.06.2025р. по 29.07.2025р., одноразової допомоги при звільнені з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористані дні основної (щорічної) відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 1.01.2025р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, протиправною;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.06.2025р. по 29.07.2025р., одноразову допомогу при звільнені з військової служби, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані дні основної (щорічної) відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 1.01.2025р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704 та провести їх виплату ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 30.03.2022р. по 29.07.2025р. він проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) від 28.07.2025р. №272-ОС був виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 29.07.2025р. у зв`язку із звільненням.
Отримавши 29.07.2025р. особові картки грошового забезпечення та архівні відомості, позивач встановив, що у період 18.06.2025р. по 29.07.2025р. грошове забезпечення виплачувалось йому у не повному обсязі.
12.08.2025р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про перерахунок грошового забезпечення за період з 18.06.2025р. по 29.07.2025р., одноразової допомоги при звільнені з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористані дні основної (щорічної) відпустки.
Однак, листом від 21.08.2025р. відповідача відмовив у задоволенні вказаної заяви.
Не погодившись із таким діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2025р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.06.2025р. по 29.07.2025р., одноразової допомоги при звільнені з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористані дні основної (щорічної) відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 1.01.2025р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.06.2025р. по 29.07.2025р., одноразову допомогу при звільнені з військової служби, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані дні основної (щорічної) відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 1.01.2025р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ), посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025р. у справі №320/29450/24, суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 1.01.2018, починаючи з 18.06.2025р. по 29.07.2025р., діяв протиправно.
Крім того, суд зазначив, що враховуючи, що обчислення грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення, то, відповідно, нарахування вказаних додаткових видів грошового забезпечення здійснюється з використанням тієї ж розрахункової величини, що і обрахунок основних видів грошового забезпечення, а саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 у період з 30.03.2022р. по 29.07.2025р. проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) та згідно із наказом Голови ДПС України від 18.07.2025р. №1404-ОС «По особовому складу» звільнений з військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) від 28.07.2025р. №272-ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 29.07.2025р..
12.08.2025р. представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) із заявою про перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 1.01.2025р. по 29.07.2025р., допомоги для оздоровлення за 2025 рік, одноразової допомоги при звільнені з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористані дні основної (щорічної) відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1.01.2025р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 Постанови №704.
Однак, листом від 19.08.2025р. вих.№09/С-226/238 відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви.
Не погодившись із вказаними діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_1 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.1-3 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30.08.2017р. КМУ прийнято Постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 1.03.2018р. (далі – Постанова №704).
Відповідно до п.4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.
Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до Постанови №704).
Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
21.02.2018р. КМУ прийнято Постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), якою внесені зміни до Постанови №704, зокрема, п.4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (п.6 Постанови №103).
Постанова №103 набула чинності 24.02.2018р..
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови КМУ №704.
У подальшому, 12.05.2023р. КМУ прийняв Постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, та внесення зміни до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704» (далі - Постанова № 481), пунктом 2 якої внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови №481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї Постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Отже, з дня набрання чинності Постановою №481 (20.05.2023р.) Кабінетом Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запроваджено сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1 762грн..
Водночас рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025р. у справі №320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025р., визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови №481 неправомірними та визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704.
За вказаних обставин, пункт 2 Постанови №481, в частині внесення змін до пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704, втратив чинність 18.06.2025р..
Така позиція Верховного Суду узгоджується з раніше викладеною у численних постановах, зокрема у постановах від 15.06.2023р. у справі №380/13603/21, від 30.04.2025р. у справі №620/9741/24 та інших, а саме про те, що зміни, внесені Постановою №103, зокрема, до пункту 4 Постанови №704, не підлягають застосуванню саме з дати набрання чинності постанови суду апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 5.06.2024р. у справі №910/14524/22 та від 11.09.2024р. у справі №554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 1.01.2018р., починаючи з 18.06.2025р. по 29.07.2025, діяв протиправно.
Отже, з 18.06.2025р. по 29.07.2025р. визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням позивача мало здійснюватися, виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного року.
Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1.01.2025р. 3 028грн..
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з 18.06.2025р. по 29.07.2025р. грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 1.01.2025р..
Разом з тим, судова колегія звертає зазначає, що виплата інших додаткових видів грошового забезпечення, що були виплачені у період 18.06.2025рю по 29.07.2025р. повинна здійснюватися, виходячи із виплаченого грошового забезпечення за цей період, у зв`язку із чим всі додаткові види грошового забезпечення (одноразова допомоги при звільнені з військової служби, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошова компенсація за невикористані дні основної (щорічної) відпустки), також мають бути перераховані з урахуванням перерахованого грошового забезпечення, та виплачені в частині недоплачених сум.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2025р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко