Справа № 304/1953/25 Провадження № 2/304/265/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року	м. Перечин 	

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,
за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з наступними вимогами: 
- визнати нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що 08 жовтня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від указаного шлюбу в них народилися троє дітей – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка зазначає, що їх сімейне життя з відповідачем не склалося. Відтак, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2024 року шлюб між ними розірвано.
Під час перебування у шлюбі в 2008 році за спільні кошти позивачкою та відповідачем було побудовано житловий будинок, загальною площею 114 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивачки та відповідача.
Однак, право власності на зазначене майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 та видано на його ім`я документ, що підтверджує право власності.
Враховуючи, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано на ім`я відповідача, позивачка не має можливості скористатися своїм правом власності на частину цього будинку, а тому звернулася до суду з позовом про поділ майна.
Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року відкрито позовне провадження в справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 16 жовтня 2025 року.
У підготовчому судовому засіданні представниця позивачки – адвокат Зизич Н.Ю. подала клопотання про надання додаткової інформації щодо розгляду справи. Крім цього, просила підготовче судове засідання провести без позивачки та її представника та призначити справу до розгляду по суті.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подавав, про причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду від 15 січня 2026 року підготовче провадження в даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд уважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. 
Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року. Від указаного шлюбу в них народилися троє дітей – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак сімейне життя подружжя не склалося. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2024 року шлюб між ними розірвано.
Під час перебування у шлюбі позивачкою та відповідачем у 2008 році було побудовано житловий будинок, загальною площею 114 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивачки та відповідача.
Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 та підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 серпня 2008 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195171848 від 27 грудня 2019 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 439342207 від 13 серпня 2025 року.
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради номер витягу 19965011 від 21.08.2008, реєстраційний номер: 24369527, тип об`єкта: будинок, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 , номер запису 30 в книзі 1, власник: ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: Свідоцтво про право власності / НОМЕР_1 / 15.08.2008 / Ворочівська сільська рада, форма власності: приватна, частка: 1/1.
Право власності на житловий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 195171848, сформований 27 грудня 2019 року, ОСОБА_6 , Перечинська міська рада Закарпатської області, підстава формування: заява з реєстраційним номером 37747901, дата реєстрації: 24.12.2019, заявник: ОСОБА_2 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 серпня 2025 року номер 439342207 власником житлового будинку, загальною площею: 114 кв. м, житловою площею: 52,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , дата державної реєстрації: 24 грудня 2019 року.
З Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою:  АДРЕСА_1 , який виготовлено на замовлення ОСОБА_1 суб`єктом господарювання ОСОБА_7 (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 003620), встановлено, що станом на 18 липня 2025 року за вказаною адресою розташовано житловий будинок, ґанок, сарай навіс, господарську будівлю та огорожу.
Разом з цим, з відмітки в паспорті позивачки про зареєстроване місце проживання, вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 03 вересня 2008 року.
Оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно відповідач, як власник спірного майна, суду не надав.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов до таких висновків.
Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Враховуючи, що спірне майно у виді житлового будинку сторони набули в період шлюбу, за спільні кошти, суд приходить до висновку, що зазначений житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які мають рівні права та рівні частки у нерухомому майні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 265,268, 273 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити повністю.
Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 674(одна тисяча шістсот сімдесят чотири) гривні 94 копійки. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_3 місце реєстрації: АДРЕСА_3 . 

  	Головуюча:	Гевці В. М.