КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/14325/13-ц 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3111/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційні скаргиОСОБА_5 та ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Белоконної І.В., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Добробут» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ТОВ Фірма «Добробут» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана О.І. звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив: передати цивільну справу № 756/14325/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ Фірми «Добробут» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційного збільшення суми боргу до Господарського суду Київської області для її подальшого розгляду в межах справи № 911/2653/17 про банкрутство ТОВ Фірми «Добробут»;
у разі, якщо суд прийде до висновку про відсутність підстав для передачі цивільної справи № 756/14325/13-ц до Господарського суду Київської області для її подальшого розгляду в межах справи № 911/2653/17 про банкрутство ТОВ Фірми «Добробут», задовольнити заяву про визнання виконавчого листа, який виданий на виконання рішення у цивільній справі № 756/14325/13-ц таким, що не підлягає виконанню;
визнати виконавчий лист, який виданий Оболонським районним судом м. Києва 25.12.2015 на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2025 по справі № 756/14325/13-ц таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 1-4).
Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, щопостановою Господарського суду Київської області від 31.07.2018 по справі № 911/2653/17 ТОВ Фірму «Добробут» визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.02.2021 по справі № 911/2653/17 ліквідатором ТОВ Фірми «Добробут» призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 по справі № 756/14325/13-ц рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2015 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ Фірми «Добробут» на користь ОСОБА_3 8 000 000,00 грн - боргу за договором про надання юридичних послуг від 24.12.2007, 1 516 931,51 грн - три відсотка річних, 8 736 000,00 грн - інфляційних втрат та 1 827,00 грн - судового збору.
25.12.2015 на виконання рішення суду апеляційної інстанції від 01.12.2015 по справі № 756/14325/13-ц Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, де боржником значиться ТОВ Фірма «Добробут», а стягувачем ОСОБА_2 .
Стягнення з ТОВ Фірми «Добробут» заборгованості є прямим наслідком порушення умов договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007.
Водночас, ініціюючим кредитором у справі № 911/2653/17 про банкрутство ТОВ Фірми «Добробут» значився ОСОБА_2 . Визнані судом грошові вимоги складали 15 226 228,06 грн.
Підставою для звернення ОСОБА_2 до Господарського суду Київської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ Фірми «Добробут» була неспроможність останнього сплатити борг, який виник на підставі договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 та стягнутий рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 по справі № 756/14325/13-ц.
В подальшому, рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2022 по справі № 911/2653/17 (756/15873/16) задоволено позовну заяву ТОВ фірми «Добробут» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007. Зазначене рішення набрало законної сили.
На підставі викладеноговважав, що станом на сьогоднішній день грошові зобов`язання ТОВ Фірми «Добробут» перед ОСОБА_2 вважаються припиненими, у зв`язку із визнанням договору, на підставі якого такі зобов`язання виникли - недійсним в судовому порядку, що також в силу приписів п. 4 ст. 75 ГПК України має для суду преюдиціальний характер. Наразі існує необхідність у застосуванні інституту визнання виконавчого листа, який виданий на виконання рішення у цивільній справі № 756/14325/13-ц таким, що не підлягає виконанню, оскільки правова підстава для набуття ОСОБА_2 права вимоги до ТОВ Фірми «Добробут» відпала.
Додатково заявник звертав увагу суду, що задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), розгляд усіх вимог як боржника так і до нього, повинен відбуватись в межах однієї судової процедури банкрутства, в судах господарської юрисдикції, а відтак, спір про визнання виконавчого листа, який виданий на виконання рішення у цивільній справі № 756/14325/13-ц таким, що не підлягає виконанню, має розглядатися Господарським судом Київської області в межах справи № 911/2653/17 про банкрутство (т. 1 а.с. 1-4).
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2025 передано цивільну справу № 756/14325/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ Фірми «Добробут» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційного збільшення суми боргу до Господарського суду Київської області для розгляду заяви про визнання виконавчого листа № 2/756/45/15, який виданий Оболонським районним судом м. Києва 25.12.2015 на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 по справі № 756/14325/13-ц (із урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 про виправлення описки) таким, що не підлягає виконанню, в межах справи № 911/2653/17 про банкрутство ТОВ Фірми «Добробут» (т. 1 а.с. 78-82).
Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2025 скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2025 і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 216-223).
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 рокузаяву - задоволено.Визнано виконавчий лист № 2/756/45/15, виданий Оболонським районним судом міста Києва 25 грудня 2015 року у справі № 756/14325/13-ц, таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 247-250).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 03 жовтня 2025 року представник ОСОБА_5 - адвокат Мельник О.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 2 а.с. 1-5).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що Оболонський районний суд міста Києва виходив з того, що у зв`язку з визнанням укладеного між ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 недійсним у судовому порядку, грошові зобов`язання ТОВ фірма «Добробут» перед ОСОБА_2 вважаються припиненими. Отже, Оболонський районний суд міста Києва пов`язав необхідність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з відсутністю матеріального обов`язку боржника, яка виникла після ухвалення судового рішення.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Таким чином, серед підстав припинення цивільно-правових зобов`язань немає такої як визнання правочину недійним. Це зумовлено тим, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). Зобов`язання за недійсним правочином не може припинятися з огляду на те, що воно не виникає.
Отже, Оболонський районний суд міста Києва помилково вважав, що матеріальний обов`язок ТОВ Фірма «Добробут» перед ОСОБА_2 відсутній з визнанням укладеного між ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 недійсним у судовому порядку.
Будь-які процесуальні підстави, які свідчать про помилкову видачу Оболонським районним судом міста Києва виконавчого листа № 2/756/45/15 від 25.12.2015, в оскаржуваній ухвалі від 08.09.2025 Оболонським районним судом міста Києва не наведені.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц не скасовувалося, не змінювалося і не визнавалося нечинними, а отже, є обов`язковим до виконання.
Вказував, що у зв`язку з визнанням укладеного між ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 недійсним у судовому порядку, ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» мало б звернутися до Апеляційного суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц за нововиявленими обставинами. Після перегляду рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц, якщо останнє за результатом перегляду було б скасовано або змінено, враховуючи, що виданий 25.12.2015 Оболонським районним судом міста Києва виконавчий листа № 2/756/45/15 не був виконаний у повному обсязі, існувала б підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Однак, з підстави визнанням укладеного між ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 недійсним у судовому порядку визнання виданого 25.12.2015 Оболонським районним судом міста Києва виконавчого листа № 2/756/45/15 таким, що не підлягає виконанню, без перегляду рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц за нововиявленими обставинами, є неможливим (т. 2 а.с. 1-5).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 05 жовтня 2025 року ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 2 а.с. 33-35, 40-41).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Оболонський районний суд міста Києва виходив з того, що у зв`язку з визнанням укладеного між ТОВ Фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 недійсним у судовому порядку, зобов`язання ТОВ Фірма «Добробут» перед ОСОБА_2 вважаються припиненими Отже, Оболонський районний суд міста Києва пов`язав необхідність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з відсутністю матеріального обов`язку боржника, яка виникла після ухвалення судового рішення.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов?язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Таким чином, серед підстав припинення цивільно-правових зобов`язань немає такоїяк визнання правочину недійним. Це зумовлено тим, що недійсний правочин нестворює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзацперший частини першої статті 216 ЦК України). Зобов`язання за недійсним правочином не може припинятися з огляду на те, що воно не виникає.
Отже, Оболонський районний суд міста Києва помилково вважав, що матеріальнийобов`язок ТОВ фірма «Добробут» перед ОСОБА_2 відсутній з визнанням укладеного міжТОВ Фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від24.12.2007 недійсним у судовому порядку.
Будь-які процесуальні підстави, які свідчать про помилкову видачу Оболонським районним судом міста Києва виконавчого листа № 2/756/45/15 від 25.12.2015, в оскаржуваній ухвалі від 08.09.2025 Оболонським районним судом міста Києва не наведені.
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц не скасовувалося, не змінювалося і не визнавалось нечинними, а отже, є обов`язковим до виконання.
У зв`язку з визнанням укладеного між ТОВ Фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору від 24.12.2007 недійсним усудовомупорядку, ТОВ Фірма «ДОБРОБУТ» мало б звернутися до Апеляційного суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі N 756/14325/13-ц за нововиявленими обставинами.Після перегляду рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015, якщо останнє за результатом перегляду було б скасовано абозмінено, враховуючи, то виданий 25.12.2015 Оболонським пайонним супом міста Києва виконавчий лист№ 2/756/45/15 не був виконаний у повному обсязі, існувалаб підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Однак, з підстави визнання укладеного між ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору про надання юридичних послуг від 24.12.2007 недійсним у судовому порядку визнання виданого 25.12.2015 Оболонським районним судом міста Києвавиконавчого листа N 2/756/45/15 таким, що не підлягає виконанню, без переглядурішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 за нововиявпеними обставинами є неможливим.
Таким чином, оскаржувана ухвала є незаконною.
Також звертав увагу суду, що відповідач вчергове надає недостовірні докази, а семе визнаний ГСКО недійсним через непідписання договір не був доказом в справі 756/14325/13-ц, оскільки це другий примірник договору, що був у відповідача і саме його відповідач подав на експертизу в поліцію спотворивши власні підписи, але виявивши підмну доказу закрили кримінальне провадження через відсутність складу злочину (т. 2 а.с. 33-35, 40-41).
18 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційні скарги від ліквідатора ТОВ Фірма «Добробут» арбітражного керуючого Демчан О.І., в якому останній просив залишити апеляційні скарги без задоволення (т. 2 а.с. 119-124).

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 - адвокат Мельник О.Ю. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник ТОВ Фірма «Добробут» - адвокат Петросян А.С. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 05 березня 2026 року був сповіщений 16 січня 2026 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Факт належного повідомлення апелянта ОСОБА_5 підтвердив в суді його представник - адвокат Мельник О.Ю. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 138-142, 149-152).
Апелянт ОСОБА_2 подав заяву в якій підтримав доводи своєї апеляційної скарги, зазначив прохання розглянути справу за його відсутності, посилаючись на проходження ним військової служби (т. 2 а.с. 135-136)
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон АліментаріяСандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Щодо права ОСОБА_5 на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
Тлумачення частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).
У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).
Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_5 посилався на те, що з підстави визнання ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.09.2025 року у справі № 756/14325/13-ц виконавчого листа № 2/756/45/15, виданого Оболонським районним судом міста Києва від 25.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц, таким, що не підлягає виконанню, ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» пред`явлено до ОСОБА_5 позов про визнання недійсними електронних торгів, з яких ОСОБА_5 було придбано належне ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» нерухоме майно - цілісний майновий комплекс табору відпочинку «Дружний», загальною площею 1 178,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, вважав, що оскаржувана ухвала породжує для ОСОБА_5 правові наслідки, отже, ОСОБА_5 має право оскаржити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 756/14325/13-ц в апеляційному порядку.
Перевіривши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є переможцем електронних торгів, проведених ДП «СЕТАМ» із реалізації лоту № 189237, а саме: цілісний майновий комплекс табору відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: 3210945600:01:056:0011, цільове призначення: для обслуговування бази відпочинку, площа: 1,515 га, відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: спальний корпус, А, площа 559,4 кв.м.; фундамент, Б; їдальня, В, площа 279,6 кв.м.; прохідна, І, площа 17,4 кв.м.; майстерня, К, площа 23,7 кв.м.; холодильна камера, Я, Ю; альтанка, Ц; колодязь, 9; альтанка, Г; спальний корпус, З, площа 29,8 кв.м.; ізолятор, И, площа 48,8 кв.м.; душова, І; альтанка, У; склад, Е; площадка, 11; вбиральня, О; сміттєзбірник, М, результат яких оформлено протоколом проведення електронних торгів № 229405 від 18.01.2017 (т. 2 а.с. 7-9).
Відтак, на підставі викладеного за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на вказане майно (т. 2 а.с. 10).
Враховуючи, що оскаржуваною ухвалою визнано виконавчий лист № 2/756/45/15, виданий Оболонським районним судом міста Києва від 25.12.2015 у справі № 756/14325/13-ц, таким, що не підлягає виконанню, ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» пред`явлено до ОСОБА_5 позов про визнання недійсними електронних торгів, з яких ОСОБА_5 було придбано належне ТОВ фірма «ДОБРОБУТ» нерухоме майно - цілісний майновий комплекс табору відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1 178,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за яким відкрито провадження (т. 2 а.с. 11-13)
Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта ОСОБА_5 , що оскаржувана ухвала породжує для ОСОБА_5 правові наслідки, отже, останній має право оскаржити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 756/14325/13-ц в апеляційному порядку.

Шодо розгляду апеляційних скарг по суті.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
Згідно з положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Разом ізцим, законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України.
При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з ново виявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним
у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження
№ 61-45337св18.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, щосвідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18,
від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження
№ 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, та інших.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2015 відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ТОВ Фірми «Добробут» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційного збільшення суми боргу.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 (з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 про виправлення описки) скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2015, ухвалено нове рішення яким стягнуто з ТОВ Фірма «Добробут» на користь ОСОБА_2 8 000 000,00 грн боргу за договором про надання юридичних послуг від 24.12.2007, 1 516 931,51 грн - три відсотки річних, 8 736 000,00 грн - інфляційнихвтрат та 1827,00 грн. повернення судового збору, а всього 18 252 931,51 грн.
25.12.2015 на виконання рішення суду апеляційної інстанції від 01.12.2015 по справі № 756/14325/13-ц Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, де боржником значиться ТОВ Фірма «Добробут», а стягувачем ОСОБА_2 
31.12.2015 на підставі заяви ОСОБА_2 державнимвиконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерстваюстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусовоговиконання виконавчого листа № 756/14325/13-ц.
Державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерстваюстиції України винесено постанову від 23.05.2017, якою виконавчий лист № 2/756/45/15, виданийОболонськимрайонним судом м. Києва від 25.12.2015, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Провиконавче провадження».
Постановою Господарського суду Київської областівід 31.07.2018 по справі № 911/2653/17 ТОВ Фірму «Добробут» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Ухвалою господарського суду Київської області від 02.02.2021 по справі № 911/2653/17 ліквідатором ТОВ Фірми «Добробут» призначено арбітражного керуючогоДемчана О.І
Рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2022 по справі № 911/2653/17 (756/15873/16) задоволенопозовну заяву ТОВ Фірма «Добробут» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про наданняюридичнихпослуг від 24.12.2007. Зазначенерішення набрало законної сили.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 по справі 911/2653/17 (756/15873/16) рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 по справі № 911/2653/17 (756/15873/16) залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 по справі 911/2653/17 (756/15873/16) постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 по справі № 911/2653/17 (756/15873/16) та рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 по справі № 911/2653/17 (756/15873/16) залишено без змін.
Поряд з цим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 року (з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 про виправлення описки) скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2015, ухвалено нове рішення яким стягнуто з ТОВ Фірма «Добробут» на користь ОСОБА_2 8 000 000,00 грн боргу за договором про надання юридичних послуг від 24.12.2007, 1 516 931,51 грн - три відсотки річних, 8 736 000,00 грн - інфляційних втрат та 1827,00 грн. повернення судового збору, а всього 18 252 931,51 грн.
25.12.2015 на виконання рішення суду апеляційної інстанції від 01.12.2015 по справі № 756/14325/13-ц Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, де боржником значиться ТОВ Фірма «Добробут», а стягувачем ОСОБА_2 
31.12.2015 рокуна підставі заяви ОСОБА_2 державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерстваюстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусовоговиконання виконавчого листа № 756/14325/13-ц.
Тобто рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 року (з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 про виправлення описки), яким стягнуто з ТОВ Фірма «Добробут» на користь ОСОБА_2 8 000 000,00 грн боргу за договором про надання юридичних послуг від 24.12.2007, 1 516 931,51 грн - три відсотки річних, 8 736 000,00 грн - інфляційних втрат та 1827,00 грн. повернення судового збору, а всього 18 252 931,51 грн., набрало законної сили і за вказаним рішення виданий виконавчий лист. При цьому, за нововиявленими або виключними обставинами вказане рішення не переглядалось.
Сам по собі факт ухвалення в іншій справі рішення суду про визнання укладеного між ТОВ Фірма «ДОБРОБУТ» та ОСОБА_2 договору від 24.12.2007 року недійсним у судовому порядку, не є підставою для невиконання набравшого законної сили вищевказаного рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2015 року.
Поряд з цим, уданій справі заявником не доведено передбачених Законом обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, за яких виконавчий лист може бути визнано таким, що не підлягає виконанню.
Європейський суд з прав людини у рішеннівід 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко протии України» прописав, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до положень ст. 389 ЦПК України, ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню (п. 25 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), не віднесені процесуальним законом до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року-скасувати.
Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Добробут» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов