ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 м. Дніпро Справа № 908/2143/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.09.2025 у справі (суддя Давиденко І.В.), повний текст рішення складено 25.09.2025 
за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, м. Миколаїв
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс», м. Запоріжжя,
про стягнення 757 720,60 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 2334/08-07/25 від 11.07.2025) Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (далі – скаржник, позивач, замовник або Служба) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (далі – ТОВ «Інкам Фінанс», відповідач або постачальник) про стягнення 757 720,60 грн заборгованості за Договором № 10 від 31.05.2024, з яких: 478 534,60 грн - основний борг, 176 328,00 грн - пеня, 102 858,00 грн - штраф за прострочення виконання зобов`язань за договором.
Позов обґрунтовано приписами ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 599, 712 ЦК України та мотивовано невиконанням відповідачем зобов`язань з відпуску паливно-мастильних матеріалів за договором № 10 від 31.05.2024.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.09.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 478 534,60 грн, пеню в розмірі 127 294,32 грн, штраф в розмірі 102 858,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 504,24 грн.
В іншій частині позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржує його в апеляційному порядку і просить: скасувати оскаржуване рішення у справі про часткове задоволення позову; постановити нове рішення та повністю задовольнити позов про стягнення з ТОВ «Інкам Фінанс»: 478 534,60 грн вартості 9 770 л непоставленого дизельного палива Євро-5; 279 186,00 грн штрафних санкцій, у тому числі: 176 328,00 грн пені; 102 858,00 грн штрафу; стягнути з ТОВ «Інкам Фінанс» на користь Служби судові витрати, понесені при розгляді справи.
Скаржник вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 49 033,68 грн пені незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні 49 033,68 грн пені, безпідставно застосував ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», помилково прирівнявши спірні правовідносини до прострочення повернення попередньої оплати. 
На думку скаржника, предметом спору є прострочення виконання негрошового зобов`язання з поставки товару, а розмір та вид неустойки прямо погоджені сторонами у Договорі та відповідають вимогам ст. 546, 549 ЦК України та ст. 231 Господарського кодексу України (далі – ГК України), з огляду на участь у правовідносинах суб`єкта державного сектору економіки.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно застосував норми, що регулюють відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, замість норм, які регулюють відповідальність за порушення зобов`язання з поставки товару, що призвело до неправильного визначення розміру підлягаючої стягненню пені.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач - ТОВ «Інкам Фінанс» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2024 між Службою, як замовником та ТОВ «Інкам Фінанс», як постачальником укладено Договір № 10, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити замовнику товар за кодом ДК 021:2015 – 09130000-9 «Нафта і дистиляти», а саме дизельне паливо Євро 5, за ціною та в кількості, визначених у Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору, а замовник – прийняти та оплатити товар на умовах договору (п. 1.1.). 
Згідно з п. 1.2. Договору відпуск товару з АЗС здійснюється за скретч-картками відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997. 
Відповідно до п. 2.1. Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим замовником по кількості та якості з моменту його отримання згідно з умовами договору.
Пунктами 3.1.– 3.2. Договору визначено, що ціна договору становить 1 469 400,00 грн з ПДВ, а ціна за одиницю товару встановлена у Додатку № 1. 
Розділом 4 Договору передбачено, що оплата товару здійснюється замовником у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з дня отримання рахунка; у разі відмови замовника від оплати зобов`язання постачальника припиняється в частині несплаченого товару.
Відповідно до п. 4.5.1. Договору після отримання оплати постачальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів передати покупцю довірчі документи (скретч-картки) на придбану кількість пального. 
Отримання скретч-карток передбачено на торговельній точці або шляхом доставки через ТОВ «Нова Пошта».
Згідно з п. 5.1. Договору строк поставки товару визначено з моменту укладення договору до 30.04.2025. 
Місце поставки – АЗС постачальника (власні, орендовані, партнерські тощо) відповідно до Додатку № 2 (п. 5.2.). 
Згідно з п. 5.3. Договору постачальник протягом 1 (одного) робочого дня з дня отримання письмової заявки Замовника на Товар, зобов`язаний надати рахунок за номенклатурою та кількістю, вказаними в заявці.
Постачальник протягом 1 (одного) робочого дня з дня надходження сплачених Замовником грошових коштів зобов`язаний передати довіреним особам Замовника скретч-картки на оплачену суму товару номіналами від 10 до 30 літрів. Передача скретч-карток оформлюється накладною (п. 5.4.).
Пунктом 5.5. Договору встановлено, що передача товару здійснюється шляхом заправки автомобілів замовника на АЗС при пред`явленні скретч-карток, після чого обов`язки сторін щодо відповідних карток вважаються виконаними.
Пунктом 5.6. передбачено, що скретч-картки мають строк дії не менше 12 місяців із можливістю обміну у співвідношенні 1:1 без зміни ціни договору.
Відповідно до п. 6.3.1., 6.3.2. постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, визначених договором, і належної якості.
Пунктами 7.1., 7.2.2. передбачено відповідальність постачальника у вигляді пені у розмірі 0,1% ціни Договору за кожний день прострочення та додатково штрафу у розмірі 7% ціни Договору у разі прострочення понад три дні. Договір набрав чинності з моменту підписання та діє до 30.04.2025 (п. 10.1.).
Сторонами підписано Додаток № 1 – Специфікацію на дизельне паливо Євро 5 у кількості 30 000 літрів за ціною 48,98 грн за літр на загальну суму 1 469 400,00 грн з ПДВ; додатком визначено перелік 616 АЗС для отримання пального. 
Позивач платіжними інструкціями № 522 від 26.08.2024 на суму 489 800,00 грн та № 822 від 11.12.2024 на суму 244 900,00 грн здійснив оплату 15 000 літрів дизельного палива. Водночас судом встановлено, що покупець у повному обсязі не отримав оплачений товар у зв`язку з його відсутністю на АЗС. 
Станом на момент звернення до суду відповідачем не поставлено 9 770 літрів дизельного палива Євро 5 на суму 478 534,60 грн.
У зв`язку з невиконанням умов договору позивач 14.03.2025 направив відповідачу претензію вих. № 478/14-14, у якій вимагав у терміновому порядку здійснити відпуск 9 770 літрів дизельного палива або у разі невиконання протягом 10 днів перерахувати на рахунок Служби 478 534,60 грн, сплачених за непоставлений товар, попередивши про звернення до суду у разі невиконання вимог до 31.03.2025. 
Вказана вимога залишена відповідачем без належного реагування, кошти не повернуті, товар не поставлений.
З огляду на встановлені обставини та з урахуванням того, що кожна особа має право на судовий захист свого майнового права та інтересу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 478 534,60 грн основного боргу, 176 328,00 грн пені та 102 858,00 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 10 від 31.05.2024.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України, цивільні права й обов`язки виникають, зокрема, з договорів, а зобов`язання є правовідношенням, у якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, а кредитор має право вимагати її виконання.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановив, що між сторонами виникли цивільно-господарські зобов`язання на підставі укладеного договору поставки, який є чинним, не оспореним, не розірваним у встановленому законом порядку та підписаним уповноваженими представниками сторін, а тому, відповідно до ст. 526 та 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання та має виконуватися належним чином і у встановлений строк.
За своєю правовою природою спірні правовідносини відповідають ознакам договору поставки, який є різновидом договору купівлі-продажу (ст. 265 ГК України, 712, 655 ЦК України). 
За таким договором постачальник зобов`язаний передати товар у встановлений строк, а покупець – прийняти його та оплатити (ст. 662, 663, 692 ЦК України). 
Якщо строк виконання зобов`язання не визначений, воно підлягає виконанню відповідно до ст. 530 ЦК України.
Суд установив, що передача пального за договором здійснювалася шляхом видачі скретч-карток (талонів), які відповідно до нормативного регулювання є документами, що посвідчують право їх власника на отримання визначеного обсягу нафтопродуктів на АЗС. 
Факт здійснення позивачем попередньої оплати підтверджено матеріалами справи, тоді як належних і допустимих доказів повного виконання відповідачем зобов`язань із поставки товару суду не надано. Разом із тим паливо за частиною наданих позивачем скретч-карток відповідачем фактично відпущене не було.
Оскільки умовами договору та змістом скретч-карток не визначено конкретної календарної дати виконання зобов`язання з відпуску пального, суд застосував до спірних правовідносин положення ст. 530 ЦК України щодо виконання зобов`язання у разі невизначеності строку.
18.03.2025 позивач направив відповідачу письмову вимогу про сплату боргу із встановленням строку до 31.03.2025, яку відповідач отримав 21.03.2025. Відтак останнім днем виконання зобов`язання суд визнав 31.03.2025, а початком прострочення – 01.04.2025.
Також, з урахуванням приписів ст. 693 ЦК України суд зазначив, що у разі непередання товару, за який здійснено попередню оплату, покупець має право вимагати повернення сплаченої суми. За своєю правовою природою таке право є односторонньою відмовою від зобов`язання поставки, що зумовлює припинення обов`язку постачальника передати товар і виникнення нового грошового зобов`язання з повернення коштів. 
Оскільки відповідач не довів належного виконання договору, вимоги про стягнення суми основного боргу судом першої інстанції визнано обґрунтованими, що не є предметом оскарження.
Разом з тим, розглядаючи вимоги про стягнення пені та штрафу, місцевий господарський суд виходив із положень цивільного та господарського законодавства щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань і умов договору, якими передбачено нарахування пені у розмірі 0,1 % ціни договору за кожний день прострочення та штрафу у розмірі 7 % у разі прострочення понад три дні. 
Судом першої інстанції встановлено помилковість визначення позивачем початкової дати нарахування пені з 14.03.2025, оскільки прострочення розпочалося з 01.04.2025. 
Крім того, при визначенні розміру пені суд застосував обмеження, встановлене Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до якого її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. 
У результаті самостійного перерахунку судом було визначено розмір пені за період з 01.04.2025 по 11.07.2025 (102 дні) у сумі 127 294,32 грн, тоді як розрахунок штрафу у сумі 102 858,00 грн визнано правильним.
З огляду на встановлені обставини, надану оцінку доказам відповідно до вимог процесуального закону та з урахуванням принципів змагальності й рівності сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 478 534,60 грн основного боргу, 127 294,32 грн пені та 102 858,00 грн штрафу, із розподілом судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оцінюючи спірні правовідносини в частині визначення розміру пені, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з такого.
Спір виник із господарського договору поставки, укладеного між суб`єктами господарювання, одним із яких є суб`єкт державного сектору економіки, а тому правовідносини сторін мають господарський характер та регулюються спеціальними нормами ГК України. 
Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 231 ГК України у разі порушення господарського зобов`язання штрафні санкції застосовуються у розмірах, визначених законом або договором, а за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення, за кожний день прострочення.
Умовами п. 7.2.2. Договору сторони прямо погодили, що у разі порушення строків, визначених п. 5.3.-5.5. договору, стягується пеня у розмірі 0,1 % ціни договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад три дні – додатково штраф у розмірі 7 % ціни договору. Такий розмір відповідальності є узгодженим волевиявленням сторін, відповідає приписам ст. 231 ГК України та не суперечить імперативним нормам законодавства.
З огляду на те, що у спірних правовідносинах наявне господарське зобов`язання за участю суб`єкта державного сектору економіки, а договором прямо передбачено розмір пені 0,1 % за кожний день прострочення, підстав для застосування обмежень, встановлених Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», не вбачається, адже зазначений Закон регулює загальні питання відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як у даному випадку розмір санкції визначений спеціальною нормою господарського законодавства та безпосередньо погоджений сторонами у договорі.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме пеня у розмірі 0,1 % за кожний день прострочення відповідно до ст. 231 ГК України та п. 7.2.2. Договору, з урахуванням установленого судами періоду прострочення з 01.04.2025.
Разом із тим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення моменту початку прострочення виконання зобов`язання.
Враховуючи, що строк виконання обов`язку з повернення коштів не був визначений договором, а позивач установив у вимозі кінцевий строк для виконання – до 31.03.2025, перебіг прострочення обґрунтовано розпочато з 01.04.2025. 
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру нарахованої пені з урахуванням застосування погодженого сторонами розміру 0,1 % за кожний день прострочення, тоді як у частині визначення періоду прострочення висновки місцевого господарського суду є правильними та обґрунтованими.
За розрахунком суду апеляційної інстанції, пеня за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.04.2025 по 11.07.2025 становить 148 409,40 грн і підлягає стягненню з відповідача.
Інші висновки суду першої інстанції, зокрема щодо стягнення штрафу в сумі 102 858,00 грн та основного боргу, залишаються без змін.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглянувши справу на підставі наявних у ній доказів, встановив, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені є неправомірною.
Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені є неправомірним, а тому підлягає корегуванню за період з 01.04.2025 по 11.07.2025 у розмірі 148?409,40?грн відповідно до п.?7.2.2. Договору та ст.?231 ГК України.
Інші висновки суду першої інстанції щодо стягнення основного боргу в сумі 478?534,60?грн та штрафу у сумі 102?858,00?грн слід залишити без змін.

7. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача по справі – ТОВ «Інкам Фінанс», пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В іншій частині (незадоволених вимог) судові витрати покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.09.2025 у справі № 908/2143/25 – змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкам Фінанс» (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11А, каб. 8, код ЄДРПОУ 40308189) на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової , буд. 2-А, код ЄДРПОУ 25878206) 478 534,60 грн (Чотириста сімдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 60 коп.) – основної суми боргу; 148 409,40 грн (Сто сорок вісім тисяч чотириста дев`ять гривень 40 копійок) – пені; 102 858,00 грн (Сто дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім гривень 00 копійок) - штрафу, 8 757,62 грн (Вісім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень 62 копійки) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 2 916,43 грн (Дві тисячі дев`ятсот шістнадцять гривень 43 копійки) – судового збору за подання апеляційної скарги.
В іншій частині позову відмовити, з покладенням в цій частині судових витрат на позивача.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.03.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов