ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/1455/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2025 у справі (суддя Зінченко Н.Г.), повний текст рішення складено 28.07.2025 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроресурс», м. Теребовля, Тернопільський район, Тернопільської області, 
до відповідача Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
про стягнення 57 787,37 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

15.05.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВ «Електроресур» до АТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення 57 787,37 грн заборгованості за договором про закупівлю робіт № Р1440717 від 31.07.2017, у тому числі 32 058,88 грн основного боргу за виконані роботи, 4 081,58 грн 3 % річних та 21 646,91 грн інфляційних втрат. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.07.2025 позов ТОВ «Електроресур» до АТ «Запоріжжяобленерго» задоволено повністю.
Стягнуто з АТ «Запоріжжяобленерго" на користь ТОВ «Електроресур» 32058,88 грн заборгованості, 4081,58 грн 3 % річних, 21 646,91 грн інфляційних втрат та 3028,00 грн судового збору.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «Запоріжжяобленерго» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі та зменшити суми нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат; розстрочити виконання рішення на 5 (п`ять) місяців зі сплатою щомісячно рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому набере законної сили постанова Центрального апеляційного господарського суду у справі № 908/1455/25.
В апеляційній скарзі АТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що обов`язок з оплати робіт за договором не настав, оскільки позивач не довів належного направлення та отримання відповідачем рахунку на оплату, а також не виконав передбачених договором умов щодо надання підтверджуючих документів про використання авансу, у зв`язку з чим відсутні підстави для визначення моменту прострочення і, відповідно, правильного нарахування інфляційних втрат і 3% річних. 
Крім того, відповідач вказує на неспівмірність заявлених до стягнення сум нарахувань 3% річних та інфляційних втрат із розміром основного боргу, їх компенсаційний, а не штрафний характер та можливість зменшення їх судом з урахуванням принципів розумності, справедливості й пропорційності, а також наявність виняткових обставин, зокрема складного фінансового стану підприємства, його статусу як об`єкта критичної інфраструктури, значної дебіторської та кредиторської заборгованості, дефіциту обігових коштів і впливу воєнних дій та окупації територій. 
Окремо апелянт стверджує, що суд безпідставно відмовив у розстроченні виконання рішення, не врахувавши обставин, які істотно ускладнюють його виконання, зокрема фінансові труднощі, необхідність забезпечення безперебійної роботи енергетичної системи, значний обсяг зобов`язань та витрат, а також наявність реальної можливості виконати рішення частинами протягом певного періоду. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Електроресурс» зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 28.07.2025 є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – безпідставними. 
Позивач наголошує, що відповідач фактично не заперечує ні укладення договору підряду, ні належного виконання робіт, ні підписання актів приймання-передачі без зауважень, ні розміру заборгованості, а тому обов`язок з оплати виконаних робіт виник і підлягав виконанню незалежно від наявності чи відсутності рахунку. 
Посилання апелянта на неотримання рахунку позивач вважає надуманими та такими, що не впливають на строк виконання грошового зобов`язання, оскільки рахунок має лише інформаційний характер і його ненадання не є відкладальною умовою та не звільняє боржника від обов`язку оплатити роботи, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду. Відтак, на думку позивача, строк виконання зобов`язання настав, а нарахування інфляційних втрат і 3% річних здійснено правомірно.
Щодо вимог про зменшення нарахованих сум, позивач вказує, що вони є законною компенсацією за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України та не підлягають довільному зменшенню за відсутності належних підстав. 
Аргументи відповідача про скрутний фінансовий стан, значну заборгованість, вплив воєнних дій та статус критичної інфраструктури, на думку позивача, не є винятковими обставинами та не звільняють від відповідальності за невиконання зобов`язань, тим більше що прострочення виникло ще у 2021 році, тобто до початку повномасштабної агресії. 
Стосовно вимоги про розстрочення виконання рішення позивач зазначає, що відповідач не довів наявності обставин, які істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, не надав належних доказів свого фінансового стану та фактично не звертався до суду першої інстанції із належно обґрунтованою заявою у порядку процесуального закону.
Крім того, надання розстрочки, на думку позивача, порушить баланс інтересів сторін і право позивача на своєчасне виконання судового рішення, що є складовою права на справедливий суд. У зв`язку з цим позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2017 між ТОВ «Електроресурс» (Підрядник, позивач) та ПАТ «Запоріжжяобленерго» (Замовник, відповідач, найменування якого змінено на АТ «Запоріжжяобленерго») укладено договір про закупівлю робіт № Р1440717, за умовами якого Підрядник зобов`язався виконати у 2017 році будівельно-монтажні роботи з реконструкції об`єкта електропостачання (КТП-10/200 та ПШ-0,4 кВ у с. Сонячне Запорізького району), а Замовник – прийняти та оплатити виконані роботи на умовах і в строки, визначені договором.
Договірна ціна встановлена як динамічна та становить 164 855,92 грн з ПДВ (п. 3.1. договору), при цьому сторони передбачили можливість попередньої оплати до 50 % вартості робіт (п. 4.1.), а остаточні розрахунки мали здійснюватися протягом 180 календарних днів після підписання актів виконаних робіт (форми КБ-2в, КБ-3), актів приймання-передачі устаткування та за умови реєстрації податкових накладних і отримання рахунку (п. 4.3. договору). 
Строк виконання робіт первісно визначено до 31.10.2017, однак додатковою угодою № 8 від 21.11.2019 його продовжено до 31.08.2020.
Суд встановив, що 20.11.2017 відповідач здійснив попередню оплату за договором у розмірі 82 427,96 грн (50 % вартості договору, а. с. 18). 
Позивач виконав роботи та поставив устаткування на загальну суму 114 486,84 грн, що підтверджується належними первинними документами, підписаними обома сторонами без зауважень, зокрема актами приймання виконаних будівельних робіт від 22.07.2020 (№№ 1, 2, 3, а. с. 20-25) на загальну суму 80 918,40 грн та актами приймання-передачі змонтованого устаткування (№№ 1-1, 2-1, 3-1 від 22.07.2020, а. с. 26-27) на суму 33 568,44 грн. 
На всіх актах містяться відмітки про перевірку без зауважень, підписи уповноважених осіб відповідача, при цьому жодних заперечень чи претензій щодо обсягу, якості або вартості виконаних робіт відповідач не заявляв і доказів протилежного суду не надав. 
Виконання робіт також підтверджується зареєстрованими у ЄРПН податковими накладними № 35 від 20.11.2017 та № 67 від 22.07.2020 (зареєстрованих 11.12.2017 та 12.08.2020, а .с. 29-32).
На підставі підписаних актів позивачем виставлено рахунок-фактуру № ЕР-1329 від 22.07.2020 на суму 32 058,88 грн (а. с. 19), що відповідає неоплаченій частині вартості виконаних робіт з урахуванням отриманої передоплати. 
З метою досудового врегулювання спору позивач 24.04.2025 направив відповідачу претензію № 104 з вимогою сплатити зазначену заборгованість у десятиденний строк; претензія отримана відповідачем 28.04.2025, однак залишена без відповіді та задоволення (а. с. 34-35).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання, тоді як відповідач порушив обов`язок з оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 32 058,88 грн основного боргу. 
З огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач також нарахував 3 % річних у сумі 4 081,58 грн та інфляційні втрати у сумі 21 646,91 грн відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), а предметом спору у справі № 908/1455/25 є стягнення загальної суми 57 787,37 грн.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором підряду.
Пункт 1 ст. 837 ЦК України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений спосіб, а одностороння відмова від їх виконання чи зміна умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Сторони зобов`язані вживати всіх необхідних заходів для належного виконання зобов`язань з урахуванням інтересів контрагента та загальногосподарського інтересу, а їх порушення є підставою для застосування передбачених законом або договором господарських санкцій.
У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оцінивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, а висновки суду першої інстанції визнає законними, обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим обставинам справи.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли правовідносини з договору підряду, за яким позивач належним чином виконав обумовлені договором роботи, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень актами приймання виконаних робіт за формами КБ-2в, КБ-3 та актами приймання-передачі змонтованого устаткування. 
Наявність на зазначених актах відмітки про їх перевірку без зауважень та підписів уповноважених представників відповідача свідчить про належне виконання підрядником своїх зобов`язань та прийняття результату робіт замовником. Доказів заявлення відповідачем будь-яких зауважень щодо обсягу, якості робіт або комплектності документів у строки та порядку, визначені законом і договором, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем документів, передбачених п. 4.2. договору, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки саме на замовника покладено обов`язок при прийнятті робіт перевірити їх належність та у разі виявлення недоліків або відсутності документів негайно заявити про це підряднику. 
Підписавши акти без зауважень, відповідач втратив право посилатися на такі обставини у подальшому. Будь-яких належних і допустимих доказів звернення до позивача з вимогами про усунення недоліків, надання додаткових документів або відмови від підписання актів відповідачем не надано.
Посилання апелянта на відсутність рахунку як підставу для невиконання грошового зобов`язання є безпідставними. Як правильно зазначено судом першої інстанції з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, рахунок-фактура не є первинним документом у розумінні законодавства про бухгалтерський облік, має виключно інформаційний характер, а його ненадання не є відкладальною умовою виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 212 ЦК України, не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 цього Кодексу та не звільняє боржника від обов`язку здійснити оплату за фактично виконані та прийняті роботи (постанови КГС ВС від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18 та від 29.04.2020 у справі № 915/641/19).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості у розмірі 32 058,88 грн, яка підтверджується належними та допустимими доказами, та відсутність доказів її погашення у визначений договором строк. Відповідачем не надано жодних доказів оплати цієї суми або обставин, які б звільняли його від виконання зобов`язання.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 625 ЦК України, обґрунтовано встановив факт прострочення виконання грошового зобов`язання та дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат у заявленому розмірі та 3 % річних у межах позовних вимог. Перевірка розрахунків свідчить про їх правильність у частині інфляційних втрат та обґрунтованість висновку суду щодо визначення розміру 3 % річних з урахуванням принципу диспозитивності.
Доводи апелянта щодо наявності форс-мажорних обставин є необґрунтованими, оскільки відповідач не довів належними доказами наявність таких обставин у розумінні договору та законодавства, не підтвердив виконання обов`язку щодо своєчасного повідомлення іншої сторони про їх настання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та неможливістю виконання грошового зобов`язання. При цьому строк виконання зобов`язання настав до початку дії обставин, на які посилається відповідач.
Посилання апелянта на складний фінансовий стан, наявність заборгованостей та статус підприємства критичної інфраструктури також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки самі по собі не є підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань та не підтверджують наявність виключних обставин.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови у розстроченні виконання рішення, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для її надання, оскільки відповідач не довів існування виняткових обставин, які об`єктивно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення, не надав належних доказів свого фінансового стану у відповідному аспекті та не обґрунтував запропонований строк і порядок виконання рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного рішення відсутні.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.07.2025 у справі № 908/1455/25 – залишити без змін.
Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі покласти на Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов